| Справа № 478/1157/26 Провадження № 2/478/762/2026

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

10 вересня 2026 року. смт. Казанка
Казанківський районний суд Миколаївської області, в складі:
головуючого судді       Іщенко Х.В.,
за участю: 
секретаря судового засідання    Крюкової О.М.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду смт. Казанка цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2026 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (далі ТОВ «ФК «ЕЙС», Позивач, Товариство) звернувся до Казанківського районного суду Миколаївської області з даним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача 37411,00 грн заборгованості за кредитним договором № 680057536 від 24.01.2020 року, 2662,40 грн судового збору та 7 000 грн витрат на правничу допомогу.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 24.01.2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (первісний кредитор) та  ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 680057536. Цей договір укладений у вигляді електронного документа, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором GZ93G44G згідно Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до договору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язалося надати та надало відповідачу грошові кошти в розмірі 15000,00 гривень шляхом їх перерахування на вказаний відповідачем рахунок (банківську карту відповідача НОМЕР_1 ), а відповідач зобов`язалася вчасно повернути кредит, а також сплатити проценти за користування ним. Строк кредитування 28 днів з дня отримання кредиту.
28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якого неодноразово продовжувався, шляхом укладання додаткових угод до цього договору факторингу.
Згідно Витягу з реєстру прав вимоги № 76 від 28.04.2020 року ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги за вказаним кредитним договором до відповідача.
Також, 05.08.2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01.
Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 3 від 29.01.2021 року до Договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 року від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором.
05.06.2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено Договір факторингу № 05/06/25-Е, відповідно до умов якого, Позивачу відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором № 680057536 від 24.01.2020 року.
Згідно Витягу з реєстру прав вимоги № б/н від 05.06.2025 року до Договору факторингу 05/06/25-Е, від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до Позивача відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором у розмірі зазначеному у Реєстрі прав вимоги.
Товариство зазначало, що ОСОБА_1 належним чином не виконав зобов`язання за договором кредиту і у нього утворилась заборгованість у розмірі 37411,00 грн., яка складається із: 15000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 22411,00 грн. заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом та 6684,00 грн. - заборгованості за штрафними санкціями (пеня, штрафи).
Представник позивача вказував, що оскільки відповідач заборгованість не погасив і від виконання своїх зобов`язань ухиляється, Товариство було змушене звернутися до суду з даним позовом. Стягнення заборгованості за штрафними санкціями позивачем не заявлено.
За протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.08.2026 року матеріали справи передані до провадження судді Іщенко Х.В.
Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 01.09.2026 року відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Про розгляд справи сторони повідомлені належним чином.
07.09.2026 року від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Сікорської І.С. надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого останні заперечує проти задоволення вимог позивача, що викладені в позовній заяві, з огляду на їх необґрунтованість та безпідставність.
Зокрема зазначають, що згідно до умов договорів факторингу право грошової вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними акту прийому - передачі реєстру боржників. В матеріалах справи відсутні реєстри прав грошових вимог та акти прийому - передачі. Витяг з реєстру боржників до договору факторингу не є належним та допустимим доказом переходу права вимоги до позивача оскільки не є реєстром, підписаним обома сторонами договору, а фактично є набраним позивачем текстом, підписаним одноособово представником позивача, який подав позов до суду.
Крім того, сам договір факторингу укладено в 2018 році, а кредитний договір 24.01.2020 року. Тобто, на момент відступлення права вимоги зобов`язання не виникло.
А тому, з урахуванням такого, довідка позивача та «платіжне доручення» яке не містить відмітки банку про проведення не є належними і достовірними доказами того факту, що відповідач дійсно отримав позику, і, відповідно, що договір позики є укладеним.
У вказаній довідці не вказано номер рахунку на який було перераховано грошові кошти та не вказано хто є отримувачем грошових коштів.
Навдане позивачем «платіжне доручення» не є таковим оскільки не містить рахунку отримувача та відмітки банку про його проведення.
Отже, позивачем на підтвердження своїх вимог не надано належних та допустимих доказів (письмових та/або електронних) перерахування грошових коштів на користь відповідача, які б відповідали вимогам процесуального законону та положенням Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, що затверджена постановою Правління Національного банкуУкраїни від 21.01.2004 № 22 та Закону України «Про платіжні системи та перекази коштів України».
Також зазначили, що припис абз. 2 ч. І ст. 1048 ЦК про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування.
Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст.625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. 
З матеріалів справи вбачається що Позивачем нараховано проценти з порушенням вказаних норм права та судової практики (поза строками кредитування). Своїх розрахунків нарахування процентів за користування кредитом не надали.
Не погоджуються також із нарахуванням 6 684,00 грн. заборгованості за штрафними санкціями (пеня, штрафи) та зазначають, що згідно п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Крім того, вважають необгрунтованою вимогу позивача про відшкодування витрат на правову допомогу у сумі 7000,00 грн., вважаючі її завищеної відповідно до складності справи.
Одночасно з поданим відзивом надали суду клопотання про розгляд справи за відсутності відповідача та представника позивача, за наявними в справі матеріалах.
07.09.2026 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач заперечення представника Відповідача вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Аргументи представника відповідача зокрема кореспондуються з доводами, наведеними у позовній заяві, та стосуються зокрема підтвердження факту укладання договору, факту перерахування позивачу кредитних коштів, правомірності нарахування процентів за договором та переходу прав вимоги до позивача. 
В судове засідання сторони не з`явилися.
Представник позивача Сахарова О.І. у позовній заяві та у поданному клопотанні просила розглядати справу за відсутності представника позивача, заявлені вимоги підтримує, просить їх задовольнити. 
Оскільки учасники справи у судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, вивчивши доводи позовної заяви та дослідивши додані до неї письмові документи в їх сукупності, приходить до наступного висновку.
Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч.1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено що 24.01.2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 , в електронній формі, було укладено Кредитний договір № 680057536, за умовами якого товариство надає позичальникові кредит на суму 15000,00 гривень, на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукт «Смарт» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».
Відповідно до пункт 1.2 Договору, кредит позичальнику надається строком на 28 (двадцять вісім) днів від дати отримання Позичальником кредиту (Дисконтний період). У випадку надання кредиту не в день укладення Договору загальний строк надання кредиту автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення Договору по відношенню до дати надання Кредиту.
Згідно пункту 1.3 Договору сторони узгодили, що в строк, обумовлений п. 1.2 Договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за процентною ставкою 0,48 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом.

Відповідно до положень п. 1.4 Договору, у випадку користування кредитом понад строк, встановлений п. 1.2 Договору застосовується Ьазова процентна ставка в розмірі 1.70 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом.
Згідно довідки щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» кредитний договір підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором № GZ93G44G 24.01.2020 року о 13:12:10 год, який було відправлено йому на номер мобільного телефону НОМЕР_2 , вказаний у заявці на отримання грошових коштів у кредит від 24.01.2020 року.
При цьому, без отримання повідомлення із відповідним ідентифікатором і без здійснення входу на сайт ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» такий договір з додатковими угодами не були б укладені.
Факт перерахування 24.01.2020 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» грошових коштів у розмірі 15000 гривень на картковий рахунок відповідача № НОМЕР_1 , підтверджується довідкою ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» про проведення платіжної операції від 26.05.2026 року.
Особа платника - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», особа отримувача - ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ). Рахунок/платіжна картка отримувача: 5168-74ХХ-ХХХХ-3921. Сума платіжної операції: 15000,00 грн. Дата завершення платіжної операції: 24.01.2020 року (13:12:24).
Призначення платежу - переказ коштів згідно договору № 680057536 від 24.01.2020 року.
Згідно розрахунку заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за Кредитним договором № 680057536 від 24.01.2020 року заборгованість відповідача перед товариством (станом на дату продажу 28.04.2020 року) становить 39805,00 грн., яка складається з: 15000,00 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 24805,00 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.
28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01.
Пунктом 2.1 даного договору визначено, що клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених договором.
Відповідно до п.п. 1.3. договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року під правом вимоги розуміються всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.
Відтак, договором факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року встановлено, що предметом відступлення за ним є в тому числі вимоги, які виникнуть у клієнта в майбутньому (майбутня вимога), при цьому перелік кредитних договорів, за якими здійснюється відступлення, наводиться у відповідних додатках до договору, а саме реєстрах прав вимоги. Такі додатки до договору є невід`ємною частиною договору факторингу.
Відповідно до пункту 8.2 договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року строк дії договору закінчується 28 листопада 2019 року.
28 листопада 2019 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено додаткову угоду № 19 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, відповідно до якої строк дії договору продовжено до 31 грудня 2020 року. При цьому всі інші умови договору залишились без змін .
31 грудня 2020 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено додаткову угоду № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року відповідно до якої строк дії договору продовжено до 31 грудня 2021 року .
31 грудня 2021 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду № 27, до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року відповідно до якої строк дії договору продовжено до 31 грудня 2022 року.
31 грудня 2022 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено додаткову угоду № 31 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 

листопада 2018 року, відповідно до п. 1 якої сторони домовились продовжити строк дії договору до 31 грудня 2023 року включно.
31 грудня 2023 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено додаткову угоду № 32 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, відповідно до п. 1 якої сторони домовились продовжити строк дії договору до 31 грудня 2024 року включно.
Відповідно до реєстру прав вимог № 76 від 28.04.2020 року до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, заборгованість ОСОБА_1 становила 39805,00 грн., яка складається з: 15000,00 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 24805,00 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.
Після набуття права грошової вимоги ТОВ «Таліон Плюс» за період з 29.04.2020 року до 11.05.2020 року додатково нарахувало відповідачу ОСОБА_1 проценти за користування кредитом у розмірі 3315,00 грн. 
Згідно із розрахунком заборгованості ТОВ «Таліон Плюс» загальний розмір заборгованості за вказаним договором (з урахуванням списання частини процентів) становить 37411,00 грн., з яких: 15000,00 грн. - тіло кредиту; 22411,00 грн. - нараховані проценти.
05.08.2020 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором .
Пунктом 2.1 даного договору визначено, що клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених договором.
Відповідно до п.п. 1.3. договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 року під правом вимоги розуміються всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.
Відтак, договором факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 року встановлено, що предметом відступлення за ним є в тому числі вимоги, які виникнуть у клієнта в майбутньому (майбутня вимога), при цьому перелік кредитних договорів, за якими здійснюється відступлення, наводиться у відповідних додатках до договору, а саме реєстрах прав вимоги. Такі додатки до договору є невід`ємною частиною договору факторингу.
Відповідно до пункту 8.2 договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року строк дії договору закінчується 04.08.2021 року.
03.08.2021 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено додаткову угоду № 2 до договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 року, відповідно до якої строк дії договору продовжено до 31.12.2022 року включно. При цьому всі інші умови договору залишились без змін.
30.12.2022 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено додаткову угоду № 3 до договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 року, відповідно до якої строк дії договору продовжено до 30.12.2024 року включно. При цьому всі інші умови договору залишились без змін.
Згідно Витягу з реєстру прав вимоги № 3 від 21.01.2021 року до Договору факторингу № № 05/0820-01 від 05.08.2020 року від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 37411,00 грн., з яких: 15000,00 грн. - тіло кредиту; 22411,00 грн. - нараховані проценти.
ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» додаткових нарахувань за вказаним кредитним договором відповідачу не здійснювало.
У подальшому, 05.06.2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» було укладено договір факторингу № 05/06/25-Е.
Відповідно до реєстру боржників за договором факторингу № 05/06/25-Е від 05.06.2025 року від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну 

суму 37411,00 грн. Даний факт також підтверджується актом прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 05/06/25-Е від 05.06.2025 року.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № 680057536 від 24.01.2020 року, убачається, що сума заборгованості відповідача за кредитним договором становить 37411,00 грн., з яких: 15000,00 грн. - тіло кредиту; 22411,00 грн. - нараховані проценти.

Встановивши наведені обставини, суд враховує наступне. 
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України).
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частин 1, 3, 4, 7 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладенним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується у порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно ч. ч. 1 та 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Згідно ч. 2 ст. 625 ЦКУ боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. 
З досліджених матеріалів справи, судом було встановлено факт укладення договору кредитної лінії між кредитодавцем та відповідачем. Договір було укладено в електронній формі та підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідачем. 
Наявність заборгованості відповідача за кредитним договором підтверджується дослідженими судом розрахунками заборгованості. 
Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора; зобов`язання в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Положеннями ст. 516 ЦК України визначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
За приписами ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно зі ст. 1080 ЦК України презюмується дійсність договору факторингу незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.
Судом встановлено, що позивач на підставі договору факторингу від 05.06.2025 року прийняв Реєстр Боржників, згідно якого отримав на заборгованість за кредитним договором № 680057536 від 24.01.2020 року на суму заборгованості по тілу кредиту та відсотках в розмірі 37411,00 грн. 
З огляду на встановлені обставини, суд вважає, що позивач також належним чином підтвердив право вимоги до відповідача.

Аналіз наданих позивачем документів, які підтверджують розмір нарахованої відповідачу заборгованості суд вважає обґрунтованим з огляду на наступне. 
Так, як вже зазначалось вище, судом встановлено факт укладення між Первинним кредитором та відповідачем кредитного договору, за умовами якого, відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 15000,00 грн. під зобов`язання його повернути протягом Дисконтного періоду, який складає 28 днів.
Натомість, цим же договором сторони передбачили (погодили), що проценти, нараховані після закінчення строку надання Кредиту, визначеного в п. 1.2 цього Договору, є процентами в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Відповідно до наведеного, проценти за користування кредитом відповідачу нараховувались за процентною ставкою Дисконтного періоду (26.01.2020 року - 21.02.2020 року), а після цієї дати, у зв`язку із невиконанням відповідачем зобов`язань щодо повернення кредиту та сплати процентів за його користування, у відповідності до умов договору, Первинним кредитором (ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога») та фактором (ТОВ «Таліон Плюс»)було нараховано відповідачеві відсотки згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Вказані обставини чітко вбачаються з наданих суду розрахунків заборгованості. 
Між тим, у відповідності до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-ІХ від 15.03.2022 року, доповнено розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, зокрема, пунктом 18 за змістом якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Згідно з розрахунками заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» проценти за користування кредитом відповідачу нараховувались до 28.04.2020 року, а за розрахунком заборгованості ТОВ «Таліон Плюс» проценти за користування кредитом відповідачу ним нараховувались також з 29.04.2020 року по 29.01.2021 року включно, у зв`язку із чим, станом на 29.01.2021 року склали 22411,00 грн. 
Відповідно до наведеного та з огляду на те, що вказані вище проценти, нараховані відповідачу після дисконтного періоду згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України нараховані до прийняття та вступу в дію Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-ІХ від 15.03.2022 року, якимбуло доповнено розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, зокрема, пунктом 18, суд приходить до висновку, що нараховані відповідачу проценти до 29.01.2021 року в порядку ст. 625 ЦК України є необґрунтованими та підлягають задоволеню.
Підсумовуючи все наведене вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню та з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 680057536 від 24.01.2020 в розмірі 37411,00 грн., з яких: 15000,00 грн - заборгованість по тілу кредиту та 22411,00 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.

Щодо розподілу судових витрат суд виходить з такого.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.
Частиною 3 ст. 133 ЦПК України установлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Європейський суд з прав людини у п. 95 рішення від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» вказав, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.
У п. 154 рішення ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» Суд констатував, що в кожному з поданих рахунків-фактур, виписаних адвокатом заявника, зазначено загальну вартість багатьох юридичних послуг, без уточнення вартості кожної окремої послуги. Також, Суд висловив сумнів щодо існування об`єктивної необхідності здійснення деяких витрат, зазначених у цих рахунках-фактурах, зокрема, Суд не встановив, який прямий зв`язок може існувати між, в тому числі, листуванням зі сторонами процесу і не зі сторонами процесу з судовою процедурою. При цьому, Суд нагадав, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір; тим часом сума, що її вимагав заявник, в будь-якому разі була надмірна.
Представником позивача було укладено договір № 20/01/26-01 від 20.01.2026 року про надання правничої допомоги з адвокатським бюро «Тимошенко та Партнери», протокол погодження вартості послуг від 20.01.2026 року, додаткову угоду до договору про надання правничої допомоги № 25771093554 від 19.06.2026 року та Акт прийому - передачі наданих послуг від 25.06.2026 року на суму 7 000,00 грн.
Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року №6-рп/2013).
Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (ст. 15 ЦПК України).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).
Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Водночас зі змісту ч. 4 ст. 137 ЦПК України,розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Суд враховує те, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із ціною позову та/або значенням справи для сторони, складністю справи та виконаними адвокатом роботами, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, а розподіл судових витрат проводиться пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.
Таким чином, суд вважає, що розмір адвокатських витрат в сумі 7000,00 грн не є співмірною зі складністю справи та підтверджено належними та допустимими доказами.
З огляду на наведене, з відповідача слід стягнути на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн. та витрат пов`язаних зі сплатою судового збору, у розмірі 2662 грн 40 коп.
Керуючись ст. ст.141, 258-259, 263-265, 268, 273, 274-279, 280-282 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» заборгованість за Кредитним договором № 680057536 від 24.01.2020 року у розмірі 37411 (тридцять сім тисяч чотириста одинадцять) грн., з яких: 15000 (п`ятнадцять тисяч) грн. - заборгованість по тілу кредиту та 22411 (двадцять дві тисячі чотириста одинадцять) грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2662 (дві тисячі шістьсот шістдесят дві) грн. 40 (сорок) коп. та 5000 ( п`ять тисяч) грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом п`ятнадцять днів з дня його (її) проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 10.09.2026 року.

Відомості про сторони:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС», місце знаходження: 02094, м. Київ, вул. Юрія Поправки, буд. № 6, кабінет 13, ЄДРПОУ 42986956.

відповідач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . 

Суддя: Х.В. Іщенко