Справа № 447/331/26 Головуючий у 1 інстанції: Друзюк М.М. 
Провадження № 22-ц/811/2091/26 Доповідач в 2 інстанції: Савуляк Р.В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

14 вересня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
Головуючого судді: Савуляка Р.В.
суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.
секретаря: Іванової О.О., 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 26 травня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,-
ВСТАНОВИЛА:

У січні 2026 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.
Позов мотивувала тим, що 26 квітня 2007 року вона та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб, який розірвано рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 03 жовтня 2024 року.
У шлюбі у них народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Проживаючи разом з дітьми, вона одноособово несе витрати на їх утримання, а відповідач не виконує обов`язків щодо утримання спільних дітей та ухиляться від врегулювання питання матеріального забезпечення дітей, незважаючи на офіційне працевлаштування на посаді водія-далекобійника міжнародних перевезень та наявність стабільного фінансового доходу, розмір якого може становити 70 000-120 000 грн.
Крім того, відповідач не бере участі у вихованні дітей, забезпеченні додаткової освіти та організації побуту, лікування та оздоровлення.
Щороку потреби дітей збільшуються, у зв`язку з чим збільшуються витрати на їх утримання, зокрема, на навчання, харчування, одяг,підручники, оплату гуртків та інвентарю, необхідного для їх відвідування.
Крім того, у дітей є потреба у інформаційно-телекомунікаційних засобах для комунікації та навчання.
У квітні 2025 року ОСОБА_3 діагностовано бронхіальну астму, алергічний дерматит та риніт, що потребує щоденного безперервного лікування препаратами, вартість яких є значною.
Проживання батька окремо від дітей не впливає на обсяг його прав і не звільняє від обов`язків щодо спільних дітей.
Розмір аліментів має забезпечувати належний рівень життя та гармонійний розвиток дитини, а не бути формальним мінімальним платежем.
З наведених підстав, з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти в твердій грошовій сумі на утримання синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 20 000.00 грн, щомісячно, по 10000 грн на кожну дитину, починаючи стягнення з моменту подання позовної заяви і до настання повноліття дітей.
Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 26 травня 2026 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів – задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, тобто з 28 січня 2026 року, до досягнення дитиною повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, тобто з 28 січня 2026 року, до досягнення дитиною повноліття.
У решті позову відмовлено.
Стягнуто із ОСОБА_1 в дохід держави 1 331.20 грн судового збору.
Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць піддано обов`язковому негайному виконанню.
Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 26 травня 2026 року оскаржив ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі покликається на те, що він надав довідку про доходи, однак така не була врахована судом, що призвело до призначення аліментів у розмірі, що перевищує суму його доходів.
Незалежно від розміру заробітку, законодавством чітко визначено максимальний допустимий відсоток відрахувань, який у випадку стягнення аліментів на неповнолітніх дітей не може перевищувати 70 відсотків доходу. 
Визначений розмір аліментів суперечить вимогам закону, позбавляє його засобів для існування та є надмірним фінансовим тягарем, створює для нього непропорційне фінансове навантаження.
Отримана ним виплата на виконання судового рішення є одноразовою, здійснена примусово, в той час як правовідносини щодо сплати аліментів мають триваючий характер.
Крім того, суд не врахував наявність у нього інших осіб на утриманні, зокрема, непрацездатного батька-інваліда.
Зазначає, що законодавством встановлений мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Просить рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 26 травня 2026 року змінити, стягнувши з нього на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі по 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. 
19 червня 2026 року представник ОСОБА_2 – ОСОБА_5 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечила доводи апеляційної скарги, просила залишити таку без задоволення, а рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 26 травня 2026 року– без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи судом апеляційної інстанції проведено без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно з ч. 5 статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, є дата складення повного судового рішення – 14 вересня 2026 року.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України № 789ХII від 27 лютого 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.
Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Згідно з ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України).
Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3^1) наявність на праві власності володіння та /або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у том числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3^2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платник аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.
Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2026 рік» передбачено, що з 01 січня 2026 року прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років встановлюється в розмірі 3512 грн. 
За приписами зазначених правових норм на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими.
За правовою природою аліментні зобов`язання – це періодичні платежі, які платник аліментів зобов`язаний сплачувати щомісячно, з метою матеріального утримання дитини.
Статтею 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. 
Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 05 листопада 2024 року.
Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , виданим 09 січня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського районного управління юстиції Львівської області, підтверджується, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 , виданим 30 січня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського районного управління юстиції у Львівській області, підтверджується, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Витягами з реєстру Миколаївської територіальної громади від 26 січня 2026 року №2026/001258590 та № 2026/001258591 підтверджується, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають в будинку АДРЕСА_1 . 
Згідно з довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 06 лютого 2025 року в будинку АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що неповнолітні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають разом з матір`ю ОСОБА_2 .
ОСОБА_3 навчається в третьому навчальному взводі третьої навчальної роти КЗ ЛОР «Львівський ліцей посиленої військово-фізичної підготовки імені Героїв Крут» в 10-Б класі, знаходиться на неповному державному забезпеченні, що підтверджується довідкою №01-16/227 від 19 січня 2026 року, виданою КЗ ЛОР «Львівський ліцей посиленої військово-фізичної підготовки імені Героїв Крут».
Згідно з довідкою від 14 січня 2026 року № 07/04, виданою Миколаївською дитячою школою мистецтв, ОСОБА_4 навчається у четвертому класі Миколаївської дитячої школи мистецтв на відділі духових та ударних інструментів по класу саксофон. Щомісячна оплата за навчання становить 210 грн.
Згідно з довідкою від 01 січня 2026 року, виданою Центром розвитку дитини «Совеня», ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчається у Центрі розвитку дитини «Совеня», де вартість навчання за місяць становить 1 620 грн у 2025-2026 навчальному році.
Витягом з медичної картки стаціонарного хворого №9905 підтверджується, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходився на стаціонарному лікуванні в КНП ЛОР «Львівська обласна дитяча клінічна лікарня «Охматдит» з 24 листопада 2025 року по 25 листопада 2025 року з діагнозом: струс головного мозку ІІ ступеня, забій правої скроневої дуги і орбіти ока, тупа травма правого очного яблука, міопія слабкого ступеня обох очей.
Випискою з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого підтверджується, що з 08 січня 2026 року по 16 січня 2026 року ОСОБА_4 знаходився на стаціонарному лікуванні в КНП ЛОР «Клінічний центр дитячої медицини» з діагнозом Н52.1 – міопія.
Відповідно до копій медичних висновків від 05 травня 2025 року та від 02 жовтня 2025 року, виданих КНП ЛОР «Клінічний центр дитячої медицини», ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено діагноз J45.9 астма, неуточнена, алергічний риніт, в анамнезі атопічний дерматит, алергічний ринокон`юктивіт та призначено відповідне лікування.
Згідно з консультативним висновком від 18 серпня 2025 року, ОСОБА_7 встановлено діагноз: бронхіальна астма (контрольована), алергічний риніт та рекомендовано лікування, призначене пульмонологом.
Наявними в матеріалах справи квитанціями та платіжними інструкціями підтверджуються витрати ОСОБА_2 , понесені на утримання дітей, зокрема, на страхування, купівлю одягу, товарів, а також відпочинку (а.с. 16-26, 28). 
З матеріалів справи вбачається, що 06 січня 2025 року ОСОБА_2 звернулася до ОСОБА_1 з пропозицією щодо врегулювання питання сплати аліментних зобов`язань, в якій запропоновано відповідачу вирішити питання щодо сплати аліментів на утримання дітей шляхом укладення нотаріально засвідченої угоди про сплату аліментів в розмірі не менше 6000 грн на дитину шляхом перерахунку на особисті банківські карточки дітей, однак така залишилася без відповіді ОСОБА_1 . 
Випискою по рахунку НОМЕР_3 (картка НОМЕР_4 ) за період з 01 січня 2025 року по 01 січня 2026 року підтверджується щомісячне зарахування платежу в розмірі 5000 грн (а.с. 27).
Разом з тим, такі платежі є хоч і систематичними, однак добровільними, виключно залежать від волевиявлення платника, а відтак не можуть бути такими, що в повній мірі гарантують належне утримання дітей, тому не позбавляють позивачку права на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів. 
Заперечуючи щодо задоволення позовних вимог, ОСОБА_1 вказує, що не має змоги сплачувати аліменти в заявленому розмірі з огляду на розмір його доходів та перебування на його утриманні непрацездатного батька. 
Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_5 , виданим відділом ЗАГС Миколаївського райвиконкому Львівської області, підтверджується, що ОСОБА_8 є батьком ОСОБА_1 .
Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серія 12ААГ № 620404 від 02 листопада 2023 року ОСОБА_8 вперше встановлено другу групу інвалідності загального захворювання безтерміново.
Витягами з реєстру Тростянецької територіальної громади від 12 вересня 2024 року №2024/011018123 та № 2024/011017517 підтверджується, що ОСОБА_1 та ОСОБА_8 разом проживають в будинку АДРЕСА_2 .
Згідно з довідкою про доходи від 10 лютого 2026 року, виданою ФОП ОСОБА_9 , ОСОБА_1 працює у ФОП ОСОБА_9 з 07 лютого 2025 року на посаді водія автотранспортних засобів та за період з лютого 2025 року по грудень 2025 року йому нараховано заробітну плату в загальному розмірі 89460.00 грн (а.с. 70).
Як вбачається з вищезазначеної довідки щомісячний розмір заробітної плати, починаючи з липня 2025 року становить 8350 грн.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2025 року у справі №380/1135/25, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду, позов ОСОБА_10 до Державної установи «Центр пробації» про визнання дій протиправним та зобов`язання вчинити певні дії задоволено повністю.
Визнано протиправною бездіяльність Державної установи «Центр пробації» щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 в період з 29 січня 2020 року по 18 жовтня 2022 року грошового забезпечення, а також виплачених за вказаний період: одноразової грошової допомоги при звільненні, допомоги на оздоровлення, компенсації за невикористану відпустку при звільненні, інших надбавок і доплат, нарахованих та виплачених у зв`язку з проходженням служби, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».
Зобов`язано Державну установу «Центр пробації» здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошового забезпечення та виплату за період з 29 січня 2020 року по 18 жовтня 2022 року грошового забезпечення, а також виплачених за вказаний період: одноразової грошової допомоги при звільненні, допомоги на оздоровлення, компенсації за невикористану відпустку при звільненні, інших надбавок і доплат, нарахованих та виплачених у зв`язку з проходженням служби, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум.
Згідно з довідками від 24 квітня 2026 року № 8/2-182, № 8/2-183, 8/2-184, наданими ДУ «Центр пробації», на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2025 року у справі №380/1135/25 ОСОБА_1 за період з 29 січня 2020 року по 19 жовтня 2022 року виплачено 111 516,77 грн (а.с. 121-123).
Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві, покладається законом рівною мірою на обох батьків і такий обов`язок є безумовним. Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей.
При цьому, при визначені розміру аліментів визначальним є обов`язок батьків утримувати своїх дітей незалежно від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання. Тобто такий обов`язок превалює над можливістю платника таке утримання надавати.
Заявляючи позовні вимоги про стягнення аліментів в розмірі по 10000 грн на кожну дитину, позивачка виходила з орієнтованого розміру доходів відповідача в сумі 70000 – 120000 грн, однак наявність у відповідача такого доходу не підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.
Встановивши фактичні обставини справи, визначаючи розмір аліментів на утримання неповнолітніх дітей, суд першої інстанції врахував вік дітей, їхні потреби, стан здоров`я та необхідність у матеріальному забезпеченні, що надається обома батьками, а також матеріальне становище платника аліментів, стан його здоров`я, наявність у нього офіційного працевлаштування та стабільного доходу.
Враховуючи те, що аліменти спрямовані саме на утримання дітей, що є обов`язком обох батьків, реалізація якого полягає у забезпеченні достойного рівня життя дітей, необхідного для їхнього фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, враховуючи їхні потреби, визначений законом мінімальний розмір аліментів та прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, беручи до уваги, що відповідач є особою молодого працездатного віку, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі по 5000 грн на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття, що якнайкраще відповідатиме інтересам дітей та буде достатнім для забезпечення їхнього належного матеріального утримання.
Доводи апеляційної скарги про те, що визначений судом розмір аліментів перевищує мінімальний гарантований розмір аліментів і не відповідає фінансовим можливостям відповідача не свідчать про його необґрунтованість, оскільки розмір аліментів має бути необхідним та достатнім, в першу чергу, для забезпечення гармонійного розвитку дітей, а визначені законом мінімальні гарантії матеріального забезпечення дітей жодним чином не обмежують суд у визначені достатнього для забезпечення інтересів дітей розміру аліментів, з врахуванням конкретних обставин справи, зокрема, стану здоров`я та матеріального становище дітей та пов`язаними з цим особливостями витрат, об`єктивно необхідними для забезпечення належного фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дітей.
Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).
Покликання апелянта на те, що максимальний допустимий відсоток відрахувань у випадку стягнення аліментів на неповнолітніх дітей не може перевищувати 70 відсотків доходу, є необґрунтованими, оскільки такі обмеження стосуються передбаченого Законом України «Про виконавче провадження» порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів, а не самого розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей. 
Не спростовують правильних висновків суду першої інстанції і доводи апеляційної скарги про перебування на утриманні відповідача його батька, який є особою з інвалідністю, оскільки відповідач, всупереч ч.1 ст. 81 ЦПК України, не надав належних та допустимих доказів на підтвердження наявності у нього обов`язку щодо такого утримання та розміру витрат, які він несе у зв`язку з утриманням батька.
Погоджуючись зі сплатою аліментів в розмірі по 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, відповідач не навів доводів, що саме такий розмір аліментів відповідатиме якнайкращим інтересам дітей. 
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Згідно норм ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, постановлено справедливе судове рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.
Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 26 травня 2026 року– залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 14 вересня 2026 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Крайник Н.П.

Шандра М.М.