Справа № 131/677/26 
Провадження № 1-кп/131/52/2026

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.07.2026  м. Іллінці 

Іллінецький районний суд Вінницької області в складі: 
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 квітня 2026 року за № 12026020090000160 за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Дашів Іллінецького району Вінницької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, непрацюючого, не одруженого, раніше несудимого в силу статті 89 КК України, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України,

сторони та учасники кримінального провадження:
прокурор ОСОБА_4 ,
обвинувачений ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ: 
ОСОБА_3 обвинувачується у тому, що він, будучи достовірно обізнаним про постанову Іллінецького районного суду Вінницької області від 05.08.2025 у справі №131/1143/25, яка набрала законної сили 18.08.2025, якою його визнано винним за ч. 1 ст. 130 КУПАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн 3 позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, діючи умисно, з метою ухилення від виконання вказаного судового рішення, усвідомлюючи обов`язковість його виконання та маючи реальну можливість його виконати, всупереч вимогам ч. 1 ст. 129-1 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», систематично не виконував зазначене судове рішення в частині позбавлення права керування транспортними засобами, продовжував керувати транспортними засобами, за що неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, зокрема постановою інспектора сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 1 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області від 29.11.2025 за ч. 4 ст. 126 КУпАП, постановою Іллінецького районного суду Вінницької області від 24.03.2026 у справі №131/291/26 від 06.02.2026 за ч. 5 ст. 126 КУпАП, та 16.04.2026 повторно керував транспортним засобом - автомобілем марки ВАЗ 2108, номерний знак НОМЕР_1 , будучи позбавленим такого права, чим умисно ухилився від виконання постанови Іллінецького районного суду Вінницької області від 05.08.2025 у справі №131/1143/25 в частині позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, тобто умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили.
Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та просить суд призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання за ч.1 ст.382 КК України у виді позбавлення воді строком на один рік із застосування положень ст. 75,76 КК України. 
Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні свою вину у скоєному кримінальному правопорушенні при зазначених вище обставинах визнав повністю, щиро кається, не оспорює встановлені в результаті досудового розслідування обставини, не заперечує щодо недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, просить суд призначити мінімальне покарання.
Суд, у порядку ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України, врахувавши, що проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
При цьому суд з`ясував, що зазначені особи правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає, судом також роз`яснено учасникам судового провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
А тому, крім допиту обвинуваченого, інші докази, за погодженням з учасниками судового провадження, не досліджувалися, за винятком документів, які стосуються особи обвинуваченого та характеризуючих його даних та речових доказів.
Допитавши обвинуваченого, який визнав себе винним та добровільно повідомив суду обставини вчинення кримінального правопорушення, а також дослідивши матеріали кримінального провадження, вислухавши виступи учасників судового провадження в дебатах та останнє слово обвинуваченого, суд дійшов таких висновків.
Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, відповідають фактичним обставинам справи, а тому не викликають у суду сумнівів щодо правильності розуміння ним обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.
А тому суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 382 КК України, а саме - умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили.
Призначаючи обвинуваченому покарання суд, відповідно до вимог статей 50, 65-67 Кримінального кодексу України щодо загальних засад призначення покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченою правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, який згідно ст.12 КК України, є нетяжким злочином; фактичні обставини кримінального провадження, особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, за місцем проживання характеризується посередня, раніше несудимий, в силу ст. 89 КК України, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Крім того, при призначенні покарання суд враховує відношення обвинуваченого до своїх дій, а саме те, що у вчиненому він щиро кається та завіряє суд, що подібне більше не повториться.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 згідно ст. 66 КК України - є щире каяття.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 згідно ст. 67 КК України - є рецидив злочинів.
Суд зазначає, що згідно положень статей 50, 65 Кримінального кодексу України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Враховуючи вищевикладене, зважаючи на наявність пом`якшуючих та обтяжуючих вину обставин, відомостей, що характеризують особу обвинуваченого; тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, а також щире каяття, суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 слід призначити покарання у виді позбавлення волі.
Разом з тим, суд, беручи до уваги фактичні обставини кримінального правопорушення, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, який сплатив благодійну допомогу на користь Збройних сил України в розмірі 2000,00 грн, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання компрометуючих матеріалів відносно нього не було, те, що обвинувачений не ухилявся від слідства чи суду, вину у скоєному кримінальному правопорушенні визнав, приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства, шляхом нагляду та виховного впливу органу пробації, що сприятиме його усвідомленню протиправності вчиненого діяння, налагодженню належної поведінки та недопущенню нових правопорушень.
У зв`язку з цим, суд ухвалює рішення про звільнення ОСОБА_3 на підставі ст.75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк, із покладенням на нього обов`язків, передбачених п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України. Іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.
Питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні суд вирішує відповідно до статті 100 КПК України.
Судові витрати у справі відсутні. 
Матеріальна шкода не заподіяна.
Запобіжний захід не обирався та клопотань прокурора щодо його застосування не надходило.
Керуючись ст. ст. 50, 65-67, 75, 76 Кримінального кодексу України, ст. ст. 349, 368-371, 373-374, 376, 395 Кримінального процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на один рік.
На підставі ст. 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року іспитового строку виконає покладені на нього обов`язки та не вчинить нового кримінального правопорушення.
Згідно п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 Кримінального кодексу України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку суду.
Арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Гайсинського районного суду Вінницької області від 23.04.2026 року – скасувати.
Речові докази по кримінальному провадженню №12026020090000160, а саме: автомобіль марки «ВАЗ 2108», номерний знак НОМЕР_2 , який знаходиться на території Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області – повернути власнику ОСОБА_5 .
Запобіжний захід не обирати.
Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Іллінецький районний суд Вінницької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з моменту його отримання. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції. Згідно змісту частини 2 статті 394 КПК України вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Не пізніше наступного дня після ухвалення, копію вироку направити учасникам судового провадження, які не були присутні у судовому засіданні.

Суддя: