ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
___________________________________________________________________________________________________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"01" липня 2026 р.	м. Одеса 	Справа № 916/741/26	

Господарський суд Одеської області у складі судді Сулімовської М.Б., за участю секретаря судового засідання Толкунової М.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу
за позовом: Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (код ЄДРПОУ 20992104, 65029, м. Одеса, вул. Мечникова, 32)
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Сервіс-ККТ" (код ЄДРПОУ 34379765, 65045, м. Одеса, вул. Троїцька, буд. 18)
про стягнення 1240864,00 грн.

за участю представників сторін:
від позивача: не з`явився
від відповідача: Денис Приміч

Позивач Південне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України звернувся до Господарського суду Одеської області із позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Сервіс-ККТ" про стягнення 1240864,00 грн.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 09.03.2026 позовну заяву Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання; вирішено інші процесуальні питання.
24.03.2026 від відповідача надійшло клопотання про продовження строку на подання відзиву на позовну заяву.
Ухвалою суду від 31.03.2026 задоволено означене клопотання, продовжено відповідачу строк на подання відзиву до 31.03.2026 включно.
31.03.2026 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.
У судовому засіданні 08.04.2026 господарський суд оголосив перерву до 06.05.2026.
10.04.2026 від позивача надійшла відповідь на відзив.
24.04.2026 від відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив.
Ухвалою від 06.05.2026 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, закрито підготовче провадження у справі №916/741/26 та призначено розгляд справи по суті у судовому засіданні на 20.05.2026.
Ухвалою від 20.05.2026 відкладено судове засідання на 03.06.2026.
В судовому засіданні 03.06.2026 оголошено перерву до 25.06.2026.
В судовому засіданні 25.06.2026 представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.
Представник відповідача позовні вимоги визнав частково, просив відмовити в задоволенні позову в частині стягнення пені в розмірі 179925,28 грн.
В судовому засіданні 25.06.2026 в порядку абз.1 ч.1 ст.219 ГПК України суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення та повідомив, що скорочене рішення буде проголошено о 14 год. 50 хв. 01.07.2026.
В судове засідання 01.07.2026 з`явився представник відповідача.
Судом, відповідно до ч.1 ст.240 ГПК України, проголошено скорочене рішення.
Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши учасників провадження, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

в с т а н о в и в:

Як слідує з матеріалів справи та встановлено судом, Рішенням Адміністративної колегії Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 23.07.2024 № 65/57-р/к "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" у справі № 06-02/2021 за порушення законодавства про захист економічної конкуренції на Товариство з обмеженою відповідальністю "Транс-Сервіс -ККТ" накладено штрафи на загальну суму 1240864, 00 грн.
29.07.2024 витяг з Рішення № 65/57-р/к вручено під розписку представнику ТОВ "Транс-Сервіс -ККТ".
Таким чином, з урахуванням дати одержання Рішення № 65/57-р/к 29.07.2024 ТОВ "Транс-Сервіс -ККТ", строк добровільної сплати штрафу складав до 30.09.2024 включно (29.09.2024 припадав на вихідний день).
09.09.2024 відповідач звернувся до Антимонопольного комітету України із заявою щодо перевірки Рішення №65/57-р/к, яку розпорядженням заступника Голови Антимонопольного комітету України - державного уповноваженого від 25.09.2024 №09/281-р прийнято до розгляду.
Отже, як зазначає позивач, з 25.09.2024 строк сплати штрафів був зупинений до закінчення перевірки Рішення № 65/57-р/к. Залишок строку добровільної сплати штрафів склав 6 днів.
Рішенням Антимонопольного комітету від 20.03.2025 № 71-р Рішення № 65/57-р/к залишено без змін.
В подальшому відповідач звернувся до Господарського суду Одеської області із позовом про визнаня недійсними та скасування пунктів 1, 4, 7, 10, 13, 16, 19, 22, 25, 28, 31, 34, 37, 40, 43, 46, 49, 52, 55, 58, 61, 64, 67, 70, 73, 76, 79, 82, 85, 88, 91 резолютивної частини Рішення №65/57-р/к в частині, що стосується ТОВ "Транс-Сервіс -ККТ"; визнання недійсними та скасування пунктів 2, 5, 8, 11, 14, 17, 20, 23, 26, 29, 32, 35, 38, 41, 44, 47, 50, 53, 56, 59, 62, 65, 68, 71, 74, 77, 80, 83, 86, 89, 92 резолютивної частини Рішення №65/57-р/к, якими накладено на ТОВ "Транс-Сервіс -ККТ" штрафи на загальну суму 1240864,00 грн. 
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 11.10.2024 відкрито провадження у справі № 916/4201/24 за вказаним позовом. 
При цьому позивач зазначає, що строк зупинення сплати штрафів продовжений на період розгляду справи у Господарському суді Одеської області. 
Рішенням Господарського суду Одеської області від 27.03.2025 у справі №916/4201/24 позов ТОВ "Транс-Сервіс-ККТ" було задоволено частково; визнано недійсними пункти 16, 19, 22, 25, 28, 31, 34, 37, 40, 43, 46, 49, 52, 55, 58, 61, 64, 67, 70, 73, 76, 79, 82, 85, 88, 91 резолютивної частини Рішення №65/57-р/к в частині, що стосується Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Сервіс-ККТ"; визнано недійсними пункти 17, 20, 23, 26, 29, 32, 35, 38, 41, 44, 47, 50, 53, 56, 59, 62, 65, 68, 71, 74, 77, 80, 83, 86, 89, 92 резолютивної частини Рішення №65/57-р/ к, якими накладено на ТОВ "Транс-Сервіс -ККТ" штрафи на загальну суму 1070022,00 грн. 
Позивач зауважує, що не зважаючи на прийняте рішення Господарського суду Одеської області від 27.03.2025 щодо частково визнання недійсним Рішення №65/57-р/к, в тому числі щодо сплати штрафів, вказане судове рішення не набрало законної сили, а отже рішення Адміністративної колегії Відділення станом на 27.03.2025 залишалось чинним та підлягало обов`язковому виконанню. 
Таким чином, строк добровільної сплати штрафів за Рішенням №65/57-р/к поновлено з 28.03.2025 та, з урахуванням залишку зупиненого строку, останній тривав до 02.04.2025. 
Відділення та ТОВ "Транс-Сервіс-ККТ" не погодились із вказаним судовим рішенням та звернулись до Південно-західного апеляційного господарського суду із відповідними апеляційними скаргами.
Південно-західним апеляційним господарським судом було відкрито апеляційне провадження як за апеляційною скаргою Відділення (ухвала від 12.05.2025), так і ТОВ "Транс-Сервіс -ККТ" (ухвала від 19.05.2025). 
Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.11.2025 у справі №916/4201/24 апеляційну скаргу ТОВ "Транс-Сервіс-ККТ" на рішення Господарського суду Одеської області від 27.03.2025 залишено без задоволення; апеляційну скаргу Відділення задоволено; рішення Господарського суду Одеської області від 27.03.2025 скасовано; ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ТОВ "Транс-Сервіс -ККТ" відмовлено повністю. 
Не погодившись із судовими рішенням попередніх інстанцій ТОВ "Транс-Сервіс -ККТ" звернулось до Верховного Суду із касаційною скаргою.
Ухвалою Верховного Суду від 27.11.2025 відкрито касаційне провадження у справі № 916/4201/24.
Постановою Верховного Суду від 13.01.2026 у справі №916/4201/24 касаційну скаргу ТОВ "Транс-Сервіс-ККТ" залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 27.03.2025 в оскаржуваній частині та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.11.2025 у справі №916/4201/24 - без змін. 
Отже, Рішення №65/57-р/к залишилось чинним та підлягало обов`язковому виконанню. 
Разом з тим, у встановлений законодавством строк Південне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України не отримувало від ТОВ "Транс-Сервіс -ККТ" документи, що підтверджують сплату штрафів у розмірі 1240864,00 грн. на виконання Рішення № 65/57-р/к, у зв`язку з чим головою Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України видано наказ від 17.02.2026 № 65/26-Ю/2016 про примусове виконання Рішення №65/57-р/к, який направлено до органів державної виконавчої служби. 
При цьому, відлік нарахування пені розпочався з 03.04.2025 - наступного дня після спливу двомісячного строку добровільної сплати штрафу, та тривав станом на дату подання даної позовної заяви.
Невиконання відповідачем обов`язку зі сплати пені у розмірі 1240864,00 грн. зумовило звернення позивача до суду із даним позовом.
Заперечуючи проти вимог позивача відповідач у відзиві на позовну заяву та його представник в судовому засіданні зазначає, що не погоджується з наданим позивачем розрахунком пені в частині її нарахування з 03.04.2025 по 11.05.2025 включно (з наступного дня після прийняття судового рішення першої інстанції до дня відкриття апеляційного провадження) - 39 днів.
Зауважує, що рішення Господарського суду Одеської області від 27.03.2025 року на час подання апеляційної скарги Відділенням АМКУ не набрало законної сили, але і не було скасовано. 
Водночас, 09.08.2023 було прийнято Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення законодавства про захист економічної конкуренції та діяльності Антимонопольного комітету України" (набрав чинності 01.01.2024), яким ст.56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" викладено в новій редакції, зокрема додано абз.2 щодо можливості зупинення двомісячного строку для сплати штрафу. 
Отже, на переконання відповідача, починаючи з 01.01.2024 (дата набрання чинності нової редакції Закону України "Про захист економічної конкуренції"), Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення законодавства про захист економічної конкуренції та діяльності Антимонопольного комітету України" набрав чинності та діяв. 
За змістом ч. 2 ст. 176, ч. 3 ст. 232 ГПК України, "часом розгляду справи" є період, перебіг початку якого виникає з винесення судом ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, а закінчення - ухваленням рішення суду. Час розгляду судом справи по суті є єдиною і неподільною стадією судового процесу. 
Враховуючи прийняття Відділенням АМКУ Рішення від 23.07.2024 №65/57-р/ к, а також те, що у вищевказаний період розгляду справи Господарським судом Одеської області положення абз.2 ч.3 ст.56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" вже набрало чинності, на переконання відповідача розповсюдження вказаної норми здійснюється на весь період розгляду справи судом, починаючи з дати постановлення судом першої інстанції ухвали про відкриття провадження у справі № 916/4201/24. 
Відповідно до частини 2 ст. 241 Господарського процесуального кодексу України, у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Зважаючи на нормативні приписи передбачені, зокрема, частиною 2 ст. 241 Господарського процесуального кодексу України, прийнята Південно-західним апеляційним господарським судом постанова від 12.11.2025 року у справі № 916/4201/24, є такою, що 12.11.2025 року набрала законної сили за наслідками апеляційного перегляду рішення Господарського суду Одеської області від 27.03.2025 року. 
Отже, як стверджує відповідач, датою поновлення строку сплати штрафів за Рішенням № 65/57-р/к, є 12.11.2025 року, який з урахуванням залишку зупиненого строку (6 днів) тривав до 17.11.2025 року, оскільки рішення адміністративної колегії Відділення АМКУ після його перегляду Південно-західним апеляційним судом залишалось чинним.
Відлік нарахування пені розпочався з 18.11.2025 року - наступного дня після спливу двомісячного строку, встановленого абзацом 1 та 2 частини 3 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" щодо сплати ТОВ "Транс-Сервіс-КТТ" штрафів на виконання Рішення № 65/57-р/к. 
За розрахунком відповідача, нарахування пені здійснюється наступним чином: 
- з 18.11.2025 року – наступного дня після спливу двомісячного строку, встановленого абзацом 1 та 2 частини 3 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" щодо сплати ТОВ "Транс-Сервіс-КТТ" штрафів на виконання Рішення № 65/57-р/к., - по 26.11.2025 року включно (ухвалою Верховного Суду від 27.11.2025 відкрито касаційне провадження у справі № 916/4201/24) - 9 днів;
- з 14.01.2026 по 02.03.2026 включно (з наступного дня після прийняття судового рішення касаційної інстанції до дня подання позовної заяви) - 48 днів. 
На переконання відповідача, розмір пені, яку товариство повинно сплатити за 57 днів прострочення складає 1060938,72 грн.
Відповідно, різниця між заявленими вимогами позивача та сумою пені, що підлягає стягненню, становить 1240864,00 грн. - 1060938,72 грн. = 179925,28 грн. 
Відтак, відповідач просить відмовити Південному міжобласному територіальному відділенню Антимонопольного комітету України в задоволенні позовної вимоги в частині стягнення пені в розмірі 179925,28 грн.
У відповіді на відзив позивач заперечив щодо доводів відповідача а також зауважив, що Відділення у позовній заяві надало актуальний розрахунок пені, а саме на момент подання такої позовної заяви (02.03.2026). Поряд із цим, нарахування пені за прострочення сплати штрафу не припиняється поданням позовної заяви про її стягнення, якщо такий штраф не сплачено.
Відділення у позовній заяві зазначало, що головою Відділення видано наказ від 17.02.2026 № 65/26-Ю/2016 про примусове виконання Рішення №65/57-р/к, який направлено до органів державної виконавчої служби, при цьому, на момент подання цієї позовної заяви штрафи у розмірі 1240864,00 грн. з ТОВ "Транс-Сервіс-КТТ" не було стягнуто. 
Відповідно до постанови головного державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 20.03.2026, виконавче провадження №80391716 з примусового виконання наказу від 17.02.2026 №65/26-Ю/2016 закінчено на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" (фактичне повне виконання). 
На запит Відділення Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України надав лист від 07.04.2026 №50741, у якому зазначено, що штраф у сумі 1240864,00 грн., а також виконавчий збір та мінімальні витрати виконавчого провадження сплачені ТОВ "Транс-Сервіс-КТТ" 18.03.2026, про що надано копію платіжної інструкції від 18.03.2026 № 22227 про таку сплату. 
Таким чином, нарахування пені припинено з 18.03.2026 - дати сплати штрафу, а не 02.03.2026, як про це помилково зазначає відповідач. 
Позивач зауважив, що у позовній заяві Відділення заявляло позовні вимоги про стягнення пені у розмірі накладеного штрафу 1240864,00 грн. на підставі частини п`ятої статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", відповідно до якої за кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу. Розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України, адже навіть на момент подання позовної заяви фактичний розмір пені перевищив розмір штрафу, однак, як доведено Відділенням, факт подання позовної заяви не є припиненням її нарахування. 
Враховуючи вищезазначене, позивач навів актуальну інформацію щодо нарахування фактичного розміру пені, що складається з таких періодів: 
- з 03.04.2025 по 11.05.2025 включно (з наступного дня після прийняття судового рішення першої інстанції до дня відкриття апеляційного провадження) - 39 днів; 
- з 13.11.2025 по 26.11.2025 включно (з наступного дня після прийняття судового рішення апеляційної інстанції до дня відкриття касаційного провадження) - 14 днів; 
- з 14.01.2026 по 17.03.2026 включно (з наступного дня після прийняття судового рішення касаційної інстанції до дня подання позовної заяви) - 63 дні. 
Пеня = С x РП x Д : 100, де С - Сума штрафів, яка дорівнює 1240864,00 грн.; РП - розмір пені, що складає 1,5%; Д - Кількість днів прострочення - 116. Пеня = 1240864 *1.5%/100%*116 = 2159103,36 грн.
У запереченні на відповідь на відзив відповідач не погодився з позицією позивача щодо необхідності врахування судом актуальної інформації щодо фактичного нарахування пені, оскільки позивач звернувся про стягнення пені до суду 03.04.2026 року та в позовній заяві зазначив період, який входить до підстави позову, який відповідає саме даті подання позову через Електронний суд. 
А отже, вказівка у відповіді на відзив на період, який не охоплений змістом позовної заяви є зміною підстави позову. У даній справі предметом позову (на час подання позову до суду) була вимога позивача щодо відповідача про стягнення пені, нарахованої до 02.03.2026 року включно. 
У відповіді на відзив позивач вказав, що нарахування пені за прострочення сплати штрафу не припиняється поданням позовної заяви про її стягнення, якщо такий штраф не сплачено і зазначив про те, що прострочення сплати штрафу складає 77 днів, який не охоплюється періодом визначеним в позові. 
На думку відповідача, фактично позивач сам переглянув ті дані, на яких ґрунтувалася вимога, і замінив один із ключових юридичних фактів підстави позову - розмір грошового обов`язку. Оскільки у грошових зобов`язаннях саме сума боргу є елементом фактичної підстави вимоги, її зміна означає корекцію фактичної структури спору. 
Отже, на переконання відповідача, позивач фактично замінив первісні заявлені обставини новими обставинами, що за своєю суттю є зміною підстави позову. Таким чином, посилання позивача на нові обставини, зокрема новий період розрахунку пені, не може бути взятий судом до уваги, адже в іншому випадку це буде порушенням принципів диспозитивності та змагальності, які закріплені у статтях 13 та 14 ГПК України. 
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, керуючись принципом верховенства права та права на судовий захист, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері публічних закупівель. Особливості спеціального статусу Антимонопольного комітету України обумовлюються його завданнями та повноваженнями, в тому числі роллю у формуванні конкурентної політики, визначаються цим Законом, іншими актами законодавства.
Основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині: здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції; контролю за концентрацією, узгодженими діями суб`єктів господарювання та дотриманням вимог законодавства про захист економічної конкуренції під час регулювання цін (тарифів) на товари, що виробляються (реалізуються) суб`єктами природних монополій; сприяння розвитку добросовісної конкуренції; методичного забезпечення застосування законодавства про захист економічної конкуренції; здійснення контролю щодо створення конкурентного середовища та захисту конкуренції у сфері публічних закупівель; проведення моніторингу державної допомоги суб`єктам господарювання та здійснення контролю за допустимістю такої допомоги для конкуренції (стаття 3 Закону України "Про Антимонопольний комітет України").
Антимонопольний комітет України будує свою діяльність на принципах законності; гласності; захисту конкуренції на засадах рівності фізичних та юридичних осіб перед законом та пріоритету прав споживачів (стаття 4 Закону України "Про Антимонопольний комітет України").
У сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має такі повноваження: розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами; приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами, перевіряти та переглядати рішення у справах, надавати висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції; перевіряти суб`єкти господарювання, об`єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю щодо дотримання ними вимог законодавства про захист економічної конкуренції та під час проведення розслідувань за заявами і справами про порушення законодавства про захист економічної конкуренції; звертатися до суду з позовами, заявами і скаргами у зв`язку із застосуванням законодавства про захист економічної конкуренції (стаття 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України").
Відповідно до ст.22 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", розпорядження, рішення та вимоги органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимоги уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення в межах їх компетенції є обов`язковими для виконання у визначені ними строки, якщо інше не передбачено законом. Невиконання розпоряджень, рішень та вимог органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимог уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення тягне за собою передбачену законом відповідальність.
З метою захисту інтересів держави, споживачів та суб`єктів господарювання Антимонопольний комітет України, територіальні відділення Антимонопольного комітету України у зв`язку з порушенням законодавства про захист економічної конкуренції органами влади, юридичними чи фізичними особами подають заяви, клопотання, позови, скарги до суду, в тому числі про стягнення несплаченої у добровільному порядку пені (стаття 25 Закону України "Про Антимонопольний комітет України").
Правові засади підтримки та захисту економічної конкуренції, обмеження монополізму в господарській діяльності визначено Законом України "Про захист економічної конкуренції".
Як визначено у статті 1 Закону України "Про захист економічної конкуренції", економічна конкуренція (конкуренція) - змагання між суб`єктами господарювання з метою здобуття завдяки власним досягненням переваг над іншими суб`єктами господарювання, внаслідок чого споживачі, суб`єкти господарювання мають можливість вибирати між кількома продавцями, покупцями, а окремий суб`єкт господарювання не може визначати умови обороту товарів на ринку.
Статтею 5 Закону України "Про захист економічної конкуренції" передбачено, що узгодженими діями є укладення суб`єктами господарювання угод у будь-якій формі, прийняття об`єднаннями рішень у будь-якій формі, а також будь-яка інша погоджена конкурентна поведінка (діяльність, бездіяльність) суб`єктів господарювання.
Антиконкурентними узгодженими діями, зокрема, визнаються узгоджені дії, які стосуються спотворення результатів торгів, аукціонів, конкурсів, тендерів. Антиконкурентними узгодженими діями вважається також вчинення суб`єктами господарювання схожих дій (бездіяльності) на ринку товару, які призвели чи можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції у разі, якщо аналіз ситуації на ринку товару спростовує наявність об`єктивних причин для вчинення таких дій (бездіяльності) (стаття 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції").
Згідно положень статті 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції", за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції, накладення штрафу.
За кожен день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу. Розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України (ч.5 ст.56 Закону України "Про захист економічної конкуренції").
Стаття 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" пов`язує початок періоду для добровільної сплати штрафу особою, на яку його накладено, саме з днем одержання відповідного рішення Антимонопольного комітету України.
Матеріали справи свідчать, що витяг з Рішення №65/57-р/к було вручено під розписку представнику ТОВ "Транс-Сервіс -ККТ" 29.07.2024.
Відповідно до статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", особа, на яку накладено штраф за рішенням органу Антимонопольного комітету України, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу. Цей строк не може бути відновлено.
Перебіг строку, який обчислюється роками, місяцями або днями, починається наступного дня після календарної дати або настання події, якими визначено його початок. Строк, який обчислюється роками, закінчується у відповідний місяць і число останнього року строку. Строк, який обчислюється місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця строку (ч.2 ст.63 Закону України "Про захист економічної конкуренції").
Отже, двомісячний строк сплати штрафу за порушення законодавства про захист економічної конкуренції складав до 30.09.2024 включно (29.09.2024 припадав на вихідний день).
У частині 1 статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що заявник, відповідач, третя особа мають право повністю або частково оскаржити рішення, розпорядження органу Антимонопольного комітету України, передбачені статтями 36 і 48 цього Закону, до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення, розпорядження. Зазначений строк не підлягає поновленню.
09.09.2024 відповідач звернувся до Антимонопольного комітету України із заявою щодо перевірки Рішення №65/57-р/к, яку розпорядженням заступника Голови Антимонопольного комітету України - державного уповноваженого від 25.09.2024 №09/281-р прийнято до розгляду.
Таким чином, з 25.09.2024 строк сплати штрафів був зупинений до закінчення перевірки Рішення № 65/57-р/к. Залишок строку добровільної сплати штрафів склав 6 днів.
Рішенням Антимонопольного комітету від 20.03.2025 № 71-р Рішення № 65/57-р/к залишено без змін.
В подальшому відповідач звернувся до Господарського суду Одеської області із позовом про визнаня недійсними та скасування пунктів 1, 4, 7, 10, 13, 16, 19, 22, 25, 28, 31, 34, 37, 40, 43, 46, 49, 52, 55, 58, 61, 64, 67, 70, 73, 76, 79, 82, 85, 88, 91 резолютивної частини Рішення №65/57-р/к в частині, що стосується ТОВ "Транс-Сервіс-ККТ"; визнання недійсними та скасування пунктів 2, 5, 8, 11, 14, 17, 20, 23, 26, 29, 32, 35, 38, 41, 44, 47, 50, 53, 56, 59, 62, 65, 68, 71, 74, 77, 80, 83, 86, 89, 92 резолютивної частини Рішення №65/57-р/к, якими накладено на ТОВ "Транс-Сервіс-ККТ" штрафи на загальну суму 1240864,00 грн. 
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 11.10.2024 відкрито провадження у справі № 916/4201/24 за вказаним позовом. 
Рішенням Господарського суду Одеської області від 27.03.2025 у справі №916/4201/24 позов ТОВ "Транс-Сервіс-ККТ" було задоволено частково; визнано недійсними пункти 16, 19, 22, 25, 28, 31, 34, 37, 40, 43, 46, 49, 52, 55, 58, 61, 64, 67, 70, 73, 76, 79, 82, 85, 88, 91 резолютивної частини Рішення №65/57-р/к в частині, що стосується Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Сервіс-ККТ"; визнано недійсними пункти 17, 20, 23, 26, 29, 32, 35, 38, 41, 44, 47, 50, 53, 56, 59, 62, 65, 68, 71, 74, 77, 80, 83, 86, 89, 92 резолютивної частини Рішення №65/57-р/ к, якими накладено на ТОВ "Транс-Сервіс -ККТ" штрафи на загальну суму 1070022,00 грн. 
Означене рішення було оскаржене як Відділенням, так і ТОВ "Транс-Сервіс-ККТ" в апеляційному порядку.
Південно-західним апеляційним господарським судом ухвалою від 12.05.2025 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Відділення, ухвалою від 19.05.2025 відкрито апеляційне провадження за скаргою ТОВ "Транс-Сервіс -ККТ". 
Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.11.2025 у справі №916/4201/24 апеляційну скаргу ТОВ "Транс-Сервіс-ККТ" на рішення Господарського суду Одеської області від 27.03.2025 залишено без задоволення; апеляційну скаргу Відділення задоволено; рішення Господарського суду Одеської області від 27.03.2025 скасовано; ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ТОВ "Транс-Сервіс -ККТ" відмовлено повністю. 
В подальшому постанову суду апеляційної інстанції було оскаржено відповідачем до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 27.11.2025 відкрито касаційне провадження у справі № 916/4201/24.
Постановою Верховного Суду від 13.01.2026 у справі № 916/4201/24 касаційну скаргу ТОВ "Транс-Сервіс-ККТ" залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 27.03.2025 в оскаржуваній частині та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.11.2025 у справі №916/4201/24 - без змін. 
Отже, Рішення №65/57-р/к є чинним, та відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" та ст. 22 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" є обов`язковим до виконання.
Частинами 8, 9 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" передбачено, що у разі якщо протягом строку, встановленого абзацом першим частини третьої цієї статті, рішення органу Антимонопольного комітету України не виконується, Голова Антимонопольного комітету України, голова територіального відділення Антимонопольного комітету України видає наказ про примусове виконання рішення органу Антимонопольного комітету України, прийнятого за результатами розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, у тому числі про стягнення штрафу. Наказ Голови Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України про примусове виконання рішення органу Антимонопольного комітету України, прийнятого за результатами розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, у тому числі про стягнення штрафу, є виконавчим документом, який пред`являється до органів державної виконавчої служби для примусового виконання в порядку, визначеному законом.
Аналогічне положення містить пункт 19-1 частини першої статті 17 Закону України "Про Антимонопольний комітет України".
У зв`язку з несплатою в добровільному порядку штрафу, головою Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України видано наказ від 17.02.2026 № 65/26-Ю/2016 про примусове виконання Рішення №65/57-р/к, який направлено до органів державної виконавчої служби. 
В примусовому порядку штраф було сплачено відповідачем після відкриття провадження у цій справі - 18.03.2026.
Згідно частини п`ятої статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", за кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу. Розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України.
Матеріалами справи підтверджено, що у зв`язку з несплатою відповідачем 1240864,00 грн штрафу, накладеного на нього рішенням №65/57-р/к від 23.07.2024, позивачем на підставі ч. 5 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" за кожний день прострочення сплати штрафу нараховано 1240864,00 грн. пені.
Нарахована пеня у спірних правовідносинах є способом забезпечення сплати цього штрафу. Нарахування пені в даному випадку не є видом відповідальності за вчинене порушення антиконкурентного законодавства; вказані нарахування застосовані територіальним відділенням АМК України на підставі Закону України "Про захист економічної конкуренції" та не пов`язані з невиконанням чи неналежним виконанням грошового зобов`язання або зобов`язання щодо сплати податків і зборів, а тому не належать до цивільних правовідносин
Суд відзначає, що абзацом 3 ч. 5 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" передбачено зупинення нарахування пені на час розгляду чи перегляду господарським судом справи про визнання недійсним рішення органу Комітету про накладення штрафу.
Відповідач у відзиві та його представник в судовому засіданні посилається на безпідставне нарахування позивачем пені у визначений ним період та неврахування Комітетом приписів ч.5 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" та висновків Верховного Суду щодо тривалості зупинення нарахування пені.
На переконання відповідача, нарахування пені має бути здійснено наступним чином:
- з 18.11.2025 року - наступного дня після спливу двомісячного строку, встановленого абзацом 1 та 2 частини 3 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" щодо сплати ТОВ "Транс-Сервіс-КТТ" штрафів на виконання Рішення № 65/57-р/к., - по 26.11.2025 року включно (ухвалою Верховного Суду від 27.11.2025 відкрите касаційне провадження у справі № 916/4201/24) - 9 днів; 
- з 14.01.2026 по 02.03.2026 включно (з наступного дня після прийняття судового рішення касаційної інстанції до дня подання позовної заяви) - 48 днів. 
З приводу означеного суд зауважує, що абзацами 3-5 частини п`ятої наведеної норми Закону передбачено зупинення нарахування пені на час розгляду чи перегляду господарським судом: справи про визнання недійсним рішення органу АМК про накладення штрафу; відповідного рішення (постанови) господарського суду.
Щодо застосування приписів статті 56 Закону № 2210 (щодо стягнення з суб`єктів господарювання штрафу та пені у зв`язку з порушенням ними законодавства про захист економічної конкуренції) Верховний Суд у своїй постанові від 16.06.2022 у справі №917/530/21 висловив правову позицію, згідно з якою тривалість такого зупинення визначається виключно періодом часу, протягом якого фактично здійснювався зазначений розгляд чи перегляд (наприклад, у суді першої інстанції - від дня порушення провадження у справі до дня прийняття рішення в ній; у судах апеляційної та касаційної інстанцій - від дня прийняття апеляційної чи касаційної скарги до дня прийняття постанови), і в цей період не включається час знаходження матеріалів справи у суді, коли згадані розгляд чи перегляд не здійснювалися.
Аналогічні висновки знайшли своє відображення у численних постановах Верховного Суду, зокрема, від 16 червня 2022 року у справі №917/530/21, від 11 червня 2019 року у справі №910/9272/18, від 22 січня 2019 року у справі №915/304/18, від 19 березня 2019 року у справі №904/3536/18 та від 27 листопада 2018 у справі №910/4081/18.
Отже, доводи відповідача є необґрунтованими та спростовуються вищенаведеним.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/190/18 наведено висновок, за змістом якого, визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані сторонами докази, у тому числі зроблений позивачем розрахунок заявлених до стягнення сум, перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок, що є процесуальним обов`язком суду.
За розрахунком суду, з урахуванням частини п`ятої статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", нарахування пені зупинялося у періоди:
-з 25.09.2024 (дата видання розпорядження про прийняття до розгляду заяви відповідача про перевірку Рішення №65/57-р/к Антимонопольним комітетом) по 20.03.2025 (дата рішення АМКУ);
-з 11.10.2024 по 27.03.2025 (розгляд справи у Господарському суді Одеської області); 
- з 12.05.2025 по 12.11.2025 (перегляд судового рішення у Південно-західному апеляційному господарському суді);
- з 27.11.2025 по 13.01.2026 (перегляд рішення місцевого суду та постанови апеляційної інстанції у Верховному Суді). 
Таким чином, правомірним є нарахування пені у розмірі 1,5% від суми штрафу за кожен день прострочення за період:
- з 03.04.2025 по 11.05.2025 включно (з наступного дня після прийняття судового рішення першої інстанції до дня відкриття апеляційного провадження, з урахуванням залишку 6 днів для добровільної сплати штрафу) - 39 днів. При цьому суд не зважає на обставину ухвалення місцевим господарським судом рішення про часткове визнання недійсним Рішення Комітету, оскільки у вказаний період рішення у справі №916/4201/24 не набрало законної сили та в подальшому було скасовано Південно-західним апеляційним господарським судом.
- з 13.11.2025 по 26.11.2025 включно (з наступного дня після прийняття судового рішення апеляційної інстанції у справі №916/4201/24 до дня відкриття касаційного провадження) - 14 днів; 
- з 14.01.2026 по 02.03.2026 включно (з наступного дня після прийняття судового рішення касаційної інстанції до дня подання позовної заяви) - 48 днів. 
Загальна кількість днів прострочення складає 101 день.
Водночас, суд не приймає до уваги твердження позивача, викладені у відповіді на відзив, щодо необхідності врахування періоду нарахування пені до дати фактичної сплати штрафу - 17.03.2026, оскільки вимоги позивача розглядаються судом в межах періоду, зазначеного у позові.
За розрахунком суду, розмір пені за один день прострочення сплати штрафу складає: 1240864,00 грн. х 1,5 % = 18612,96 грн., де 1240864,00 грн. - розмір штрафу, накладеного Рішенням № 65/57-р/к; 1,5 % - відсоток від суми штрафу відповідно до ч. 5 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції". 
Отже, за 101 день прострочення сплати штрафу сума пені складає 18612,96 грн. х 101 = 1879908,96 грн.
З урахуванням ч. 5 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", заявлений до стягнення розмір пені обмежується розміром штрафу до 1240864,00 грн.
Таким чином, викладені обставини у їх сукупності свідчать про законність і обґрунтованість позову, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення пені у розмірі 1240864,00 грн. підлягають задоволенню, як обґрунтовано заявлені, підтверджені матеріалами справи та не спростовані відповідачем.
Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За приписами ст.16 цього Кодексу, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно ст.4 ГПК України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Відмова від права на звернення до господарського суду є недійсною.
Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.
Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
За приписами ст.ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), №37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.
З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, господарський суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі.
У зв`язку із задоволенням позову витрати по сплаті судового збору за розгляд позову, відповідно до вимог ст.129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.
Керуючись ст.ст. 13, 73-79, 86, 129, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

1. Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Сервіс-ККТ" (код ЄДРПОУ 34379765, 65045, м. Одеса, вул. Троїцька, буд. 18) - 1240864 (один мільйон двісті сорок тисяч вісімсот шістдесят чотири) грн. 00 коп. пені до Державного бюджету України (отримувач: ГУК в Од.обл./м.Одеса/21081100, код отримувача (ЄДРПОУ) 37607526, банк отримувача: Казначейство України (ел. адм. подат.), номер рахунку (IBAN): UA518999980313050106000015744, код класифікації доходів бюджету: 21081100 "Адміністративні штрафи та інші санкції"). 

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Сервіс-ККТ" (код ЄДРПОУ 34379765, 65045, м. Одеса, вул. Троїцька, буд. 18) на користь Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (код ЄДРПОУ 20992104, 65029, м.Одеса, вул.Мечникова, 32, р/р UA438201720343180001000008516, Державна казначейська служба України, МФО 820172) - 14890 (чотирнадцять тисяч вісімсот дев`яносто) грн. 37 коп. судового збору.

4. Накази видати після набрання рішенням суду законної сили.

Суддя М.Б. Сулімовська

Згідно з ч. ч.1, 2 ст.241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення у порядку, передбаченому ст.257 ГПК України
Повне рішення складено та підписано 10 липня 2026 р.