ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 серпня 2026 року | справа № 380/14914/26
м.Львів
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Коморного О.І., розглянув у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 про скасування рішень Галицького відділу державної виконавчої служби у м. Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.
В с т а н о в и в:
До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 з вимогами:
- скасувати постанови Галицького відділу державної виконавчої служби у м. Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про відкриття виконавчого провадження № 81452137 від 09.07.2026 року та про відкриття виконавчого провадження № 81452248 від 09.07.2026 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач не отримував постанову Галицького районного суду м. Львова від 18.05.2026 р. у справі № 461/2807/26, зазначає, що перебуваючи на військовій службі за мобілізацією, він був позбавлений можливості отримати кореспонденцію за місцем проживання, а поштове відправлення за адресою підприємства повернулося відправнику лише 13.07.2026. Вказує, що згідно з ч. 1 ст. 307 КУпАП 15-денний строк на добровільну сплату штрафу відраховується з дня вручення постанови. Вважає, що передавши постанову до ДВС до повернення поштового повідомлення чи підтвердження вручення, суд припустився порушення принципу належного урядування. Також зазначає, що дізнавшись про наявність справи самостійно та добровільно сплатив штраф і судовий збір 02.07.2026 до винесення постанов про відкриття виконавчого провадження. Вважає, що оскільки державний виконавець в силу закону не мав змоги перевірити факт вручення постанови суду та добровільної сплати штрафу, належним способом захисту є скасування постанов про відкриття ВП без визнання їх протиправними відповідно до ч. 2 ст. 245 КАС України та практики Верховного Суду у справі № 826/15117/17, що створить правові підстави для повернення безпідставно стягнутих/сплачених коштів у виконавчому провадженні. Просить суд задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою від 24 липня 2026 року позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою від 10 серпня 2026 року відкрито провадження.
Відповідач подав до суду відзив на позов в якому зазначив, що діяв відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», відкривши провадження наступного дня після отримання належно оформленої постанови суду. Вказує, що на момент винесення постанов (09.07.2026) у ДВС не було підтверджень добровільної сплати штрафу, а підстави для повернення документа за ст. 4 чи ст. 37 Закону були відсутні. Зазначає, що виконавець не має права перевіряти законність дій суду, процедуру вручення поштових відправлень чи обчислювати строки за ст. 307 КУпАП, а порушення процедури вручення судової постанови не свідчить про протиправність дій самого виконавця. Просить суд відмовити в позові.
Суд всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та 
встановив:
Постановою Галицького районного суду м. Львова від 18 травня 2026 року у справі №461/2807/26 ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-2 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі п`яти неоподаткованих мінімумів громадян, що становить 85,00 гривень. Стягнено з позивача в користь ДСА України судовий збір в розмірі 665,60 грн.
02.07.2026 позивач оплатив штраф і судовий збір через ТзОВ «Агенція «Рейдер», що підтверджується платіжними дорученнями №849 та №850 від 02.07.2026.
09 липня 2026 року старшим державним виконавцем Галицького відділу державної виконавчої служби у м. Львові винесено постанови про відкриття виконавчого провадження № 81452137 та виконавчого провадження № 81452248 на підставі постанови 461/2807/26 від 18.05.2026.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02.06.2016 №1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі по тексту - Закон №1404-VIII, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону № 1404-VIII передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.
Отже, постанова Галицького районного суду м. Львова від 18 травня 2026 року у справі № 461/2807/26 - є виконавчим документом.
Вимоги до виконавчого документа встановлені статтею 4 Закону № 1404-VIII.
Відповідно до частини 1 статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Згідно зі статтею 10 Закону №1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Згідно частини 5 статті 26 Закону №1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
Відповідно до частини 2 статті 42 Закону № 1404-VIII витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.
Пунктом 2 розділу VІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5), встановлено, що виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.
За приписами частин 1, 2 статті 56 Закону № 1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.
Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.
Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.
Частиною 4 статті 4 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: 1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); 2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; 3) боржника визнано банкрутом; 4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) юридичну особу - боржника припинено; 6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; 7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; 8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим; 9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; 10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю; 11) Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку; 12) відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню, незалежно від дати укладення такої угоди.
Як встановлено судом 02.07.2026 позивач оплатив штраф і судовий збір через ТзОВ «Агенція «Рейдер», що підтверджується платіжними дорученнями №849 та №850 від 02.07.2026, а 09 липня 2026 року старшим державним виконавцем Галицького відділу державної виконавчої служби у м. Львові винесено постанови про відкриття виконавчого провадження № 81452137 та виконавчого провадження № 81452248 на підставі постанови 461/2807/26 від 18.05.2026.
Відповідно до частини 1 статті 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2, 300-3 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
Відповідно до статті 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.
У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.
Відтак, в порушення вищевказаних норм, постанову Галицького районного суду м. Львова від 18 травня 2026 року у справі № 461/2807/26 звернуто до виконання шляхом направлення до відповідача.
Так, суд погоджується з доводами відповідача, що отримавши постанову Галицького районного суду м. Львова від 18 травня 2026 року у справі № 461/2807/26, констатувавши відповідність виконавчого документа вимогам статті 4 Закону № 1404-VIII, у тому числі в частині настання строку набрання ним законної сили, державний виконавець не мав правових підстав для повернення вказаної постанови без прийняття до виконання та в силу вимог закону був зобов`язаний винести постанову про відкриття виконавчого провадження.
За таких обставин відсутні підстави для висновку про протиправність постанови про відкриття виконавчого провадження.
Разом з тим, в даному випадку, як вже зазначалося судом, позивач скористався своїм правом та в добровільному порядку сплатив штраф 02.07.2026.
Отже, підстави для примусового виконання постанови від 18 травня 2026 року у справі №461/2807/26 відсутні.
За правилами пунктів 2, 10 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень, а також обрати інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
При цьому належним способом захисту порушеного права є лише такий спосіб, який відповідає вимогам матеріального закону і призводить до поновлення прав позивача до такого стану, що існував до порушення права, а якщо відновлення такого стану є неможливим - компенсує позивачу шкоду, завдану неправомірним рішенням.
З огляду на викладені вище обставини суд зазначає, що позовні вимоги слід задовольнити та скасувати постанови про відкриття виконавчого провадження № 81452137 від 09.07.2026 року та про відкриття виконавчого провадження № 81452248 від 09.07.2026 року.
Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі №815/6844/17 та від 27 березня 2019 року у справі №826/15117/17, від 14 березня 2024 року у справі № 591/4234/23.
Решта доводів та аргументів сторін, що наведена у заявах по суті справи, не потребує окремої оцінки суду, оскільки жодного правового значення для правильного вирішення справи не мають.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір в сумі 1331,20 грн підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. 
Керуючись ст.ст. 72, 73, 242-246, 250, 271, 287 КАС України, суд, -

ухвалив :
1. Адміністративний позов задовольнити повністю.
2. Скасувати постанови Галицького відділу державної виконавчої служби у м. Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про відкриття виконавчого провадження № 81452137 від 09.07.2026 року та про відкриття виконавчого провадження № 81452248 від 09.07.2026 року.
3. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) з Галицького відділу державної виконавчої служби у м. Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (79019, м. Львів, просп. Чорновола, 39; ЄДРПОУ 35009232) за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір в сумі 1331,20 грн.
Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 287 КАС України, протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складений 31.08.2026.
Суддя | Коморний Олександр Ігорович