П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/900/26	

 	Головуючий в 1 інстанції: Самойлюк Г.П. Дата і місце ухвалення: 16.04.2026р., м. Одеса 	
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі:
головуючого – Ступакової І.Г.
суддів – Бітова А.І.
– Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2026 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

В січні 2026 року ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області, в якому просила суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 , прийняте ГУ ПФУ в Одеській області №032350032614 від 26.09.2025р.;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи в колгоспі з 10.08.1993 року по 30.11.1993 року та з 11.04.1994 року по 29.12.1998 року згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 від 24.01.1989 року; період роботи з 10.06.2001 року по 31.12.2001 згідно договору про виконання робіт б/н від 10.06.2001 року; періоди провадження підприємницької діяльності з 01.01.2009 року по 31.12.2009 року, з 01.04.2022 року по 31.12.2022 року, з 01.03.2023 року по 31.05.2025 року згідно з відомостями про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2021-2025 роки; 
- зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області повторно розглянути заяву про призначення пенсії ОСОБА_1 з 19.09.2025р. та призначити їй пенсію із зменшенням пенсійного віку.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що вона має право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зі зниженням пенсійного віку згідно ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». У зв`язку з цим 19.09.2025р. ОСОБА_1 звернулася до органу ПФУ із заявою про призначення їй пенсії. Однак, рішенням ГУ ПФУ в Одеській області №032350032614 від 26.09.2025р. їй відмовлено в призначенні пенсії з підстав недосягнення позивачем пенсійного віку 54 роки та відсутністю необхідного страхового стажу 27 років. Таке рішення відповідача ОСОБА_1 вважає незаконним та зазначала, що територіальним органом ПФУ протиправно не зараховано до її страхового стажу періоди роботи в колгоспі з 10.08.1993 року по 30.11.1993 року та з 11.04.1994 року по 29.12.1998 року згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 від 24.01.1989 року; період роботи з 10.06.2001 року по 31.12.2001 згідно договору про виконання робіт б/н від 10.06.2001 року; періоди провадження підприємницької діяльності з 01.01.2009 року по 31.12.2009 року, з 01.04.2022 року по 31.12.2022 року, з 01.03.2023 року по 31.05.2025 року згідно з відомостями про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2021-2025 роки. Позивач зазначала, що ГУ ПФУ в Одеській області, при наявності сумніву про періоди трудової діяльності ОСОБА_1 , наділене повноваженнями на направлення запитів до підприємств/установ та витребування у них всіх необхідних документів. Відсутність у Реєстрі застрахованих осіб відомостей про трудові відносини, даних про нарахування заробітної плати та сплату страхових внесків за період з 10.06.2001р. по 31.12.2001р., свідчить про порушення, допущені страхувальником, а не застрахованою особою. Також, позивач зазначала, що за період ведення нею підприємницької діяльності ОСОБА_1 сплачувала страхові внески.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2026 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не повне з`ясування судом обставин справи, просить скасувати рішення від 16.04.2026р., з ухваленням по справі нового судового рішення – про задоволення її позову у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що матеріалами справи підтверджено факт проживання ОСОБА_1 на території зони гарантованого добровільного відселення протягом 5 років 6 місяців 27 днів, що підтверджено органом ПФУ у спірному рішенні про відмову в призначенні пенсії. До того ж, на момент звернення до суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 виповнилося 54 роки 4 місяці 16 днів, що додатково підтверджує наявність у неї права на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку. 
Також, апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не правильно застосовано положення ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки вказана норма не містить вимоги щодо безперервного проживання особи на території зони гарантованого добровільного відселення. Законодавцем визначено лише необхідність фактичного проживання або роботи у відповідній зоні не менше трьох років станом на 01.01.1993р. Суд першої інстанції безпідставно ототожнив тимчасове проживання позивача у м.Луцьку та тимчасову роботу у м.Рівному із припиненням постійного проживання в зоні гарантованого добровільного відселення, хоча такі обставини самі по собі не свідчать про втрату відповідного статусу та не можуть бути підставою для позбавлення особи права на пільги та гарантії, передбачені Законом №796-ХІІ. Тимчасове перебування особи в іншому населеному пункті у зв`язку із навчанням або трудовою діяльністю не змінює місця її постійного проживання та не спростовує факту проживання у зоні гарантованого добровільного відселення.
Посилається апелянт і на те, що судом не досліджено питання щодо не зарахування ГУ ПФУ в Одеській області до її страхового стажу періодів роботи в колгоспі, періоду роботи за цивільно-правовим договором, а також періодів здійснення ОСОБА_1 підприємницької діяльності. У позовній заяві позивач належним чином обґрунтувала незаконність дій територіального органу ПФУ щодо не зарахування до її страхового стажу вказаних періодів, надала відповідні підтверджуючі документи. Більше того, питання наявності необхідного страхового стажу було ключовим у даному спорі, оскільки спірне рішення ГУ ПФУ в Одеській області №032350032614 від 26.09.2025р. ґрунтувалося саме не висновку про недостатність страхового стажу. 
ГУ ПФУ в Одеській області подало письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції – без змін. Відповідач зазначає, що після перевірки наданих позивачем документів, Головним управлінням було встановлено, що вік ОСОБА_1 на момент звернення — 53 роки 08 місяців, а її страховий стаж складає 17 років 08 місяці 06 днів. Документами підтверджено, що особа станом на 01.01.1993р. проживала у зоні безумовного (обов`язкового) відселення 3 роки 2 місяці 16 днів та у зоні гарантованого добровільного відселення 5 років 06 місяців 27 днів. На підставі заяви та наданих документів Головним управління винесено рішення №032350032614 від 26.09.2025р. про відмову ОСОБА_1 у призначенні дострокової пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу — 27 років та у зв`язку з недосягненням пенсійного віку - 54 роки (на момент звернення). У позивача відсутнє право на призначення дострокової пенсії за віком. Виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує з досягненням пенсійного віку, а також фактом фізичного перебування особи у забрудненій зоні у зв`язку із постійним проживання, або у зв`язку із роботою в такій місцевості При цьому, як вбачається зі змісту ст. 55 Закону №796-XII, зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи. Викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті, а отже й відсутні підстави для скасування рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16.04.2026р. по справі № 420/900/26.
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги колегія суддів доходить наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 19.09.2025 року звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку на підставі п.2 ч.1 ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Відповідно до п.4.2 розділу ІV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. №22-1, заяву позивача за принципом екстериторіальності передано для розгляду до ГУ ПФУ в Одеській області.
Рішенням ГУ ПФУ в Одеській області №032350032614 від 26.09.2025р. ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку у зв`язку з відсутністю страхового стажу 27 років та у зв`язку з недосягненням пенсійного віку 54 роки.
Зокрема, у вказаному рішенні зазначено, що вік заявниці 53 роки 8 місяців.
Необхідний страховий стаж становить 27 років.
Страховий стаж заявниці становить 17 років 8 місяців 6 днів.
Документами підтверджено, що особа станом на 01.01.1993 року проживала у зоні гарантованого добровільного відселення 5 років 06 місяців 27 днів.
За результатами розгляду документів, доданих до заяви, згідно трудової книжки від 24.01.1989р. НОМЕР_2 від 24.01.1989р. до страхового стажу не зараховано: 
- період роботи в колгоспі з 10.08.1993р. по 30.11.1993р. та з 11.04.1994р. по 29.12.1998р., оскільки відсутня інформація про встановлений та відпрацьований мінімум трудової участі в громадському господарстві, а також відсутня довідка про реорганізацію колгоспу;
- період роботи з 05.01.1999р. по 01.12.2001р., оскільки дата звільнення та дата наказу про звільнення з роботи містять необумовлені виправлення. Зазначений період зараховано згідно Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про сплату страхових внесків;
- період роботи з 10.06.2001р. по 31.12.2001р. згідно договору про виконання робіт б/н від 10.06.2001р., оскільки відсутня інформація про перебування у трудових відносинах з підприємством та нарахування заробітної плати та сплату страхових внесків в реєстрі застрахованих осіб Державного загальнообов`язкового державного соціального страхування індивідуальних відомостей про застраховану особу форми ОК-5;
- періоди провадження підприємницької діяльності з 01.01.2009р. по 31.12.2009р., з 01.04.2022р. по 31.12.2022р., з 01.03.2023р. по 31.05.2025р., оскільки дані періоди відсутні в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про сплату страхових внесків.
До періодів проживання (роботи) на території гарантованого добровільного відселення не зараховано: період з 01.09.1989р. по 29.06.1990р. згідно диплома серії НОМЕР_3 від 29.06.1990р., оскільки заявниця навчалася у м. Луцьку, та період роботи у м. Рівному з 24.01.1989р. по 04.05.1989р. згідно трудової книжки від 24.01.1989р. НОМЕР_2 які не відносяться до зони гарантованого добровільного відселення.
Дата, з якої заявник матиме право на пенсійну виплату 02.01.2037р.
Не погоджуючись з правомірністю рішення ГУ ПФУ в Одеській області №032350032614 від 26.09.2025р. ОСОБА_1 оскаржила його в судовому порядку.
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 , виходив з того, що наявність посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи не є безумовною і єдиною підставою для призначення пенсії на підставі положень абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII. Суд зазначив, що оскільки м.Луцьк та м.Рівне не віднесені до території гарантованого добровільного відселення, то період роботи та навчання правомірно не враховано пенсійним органом до періоду проживання на території гарантованого добровільного відселення.
За висновками суду, матеріали справи не містять належних доказів постійного проживання та (або) роботи ОСОБА_1 на території гарантованого добровільного відселення, які б становили не менше трьох років станом на 01.01.1993р., тому вона не має права на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ.
При вирішенні спору судом першої інстанції, також, враховано, що станом на дату звернення із заявою про призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку ОСОБА_1 не досягла 54-річного віку. 
Суд не прийняв до уваги посилання позивача на неправомірність незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи в колгоспі з 10.08.1993 року по 30.11.1993 року та з 11.04.1994 року по 29.12.1998 року згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 від 24.01.1989 року; з 10.06.2001 року по 31.12.2001 згідно Договору про виконання робіт б/н від 10.06.2001 року; періоду провадження підприємницької діяльності з 01.01.2009 по 31.12.2009 року, з 01.04.2022 року по 31.12.2022 року, з 01.03.2023 року по 31.05.2025 року згідно з Відомостями про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2021-2025 роки, оскільки зарахування до страхового стажу позивача вказаних періодів не впливатиме на призначення їй пенсії відповідно до абзацу 4 пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII, оскільки підстави для призначення пенсії, за наявності достатнього страхового стажу, у позивача не виникли.
Надаючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції колегія суддів виходить з наступного.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі – Закон №1058-IV)
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону №1058-ІV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, визначені у статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII, частиною першою якої перебачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-ІV, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Пунктом 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII встановлено, зокрема, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зменшення пенсійного віку - 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.
Початкова величина зниження пенсійного віку (на 3 роки) встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Відповідно до частини третьої статті 55 Закону №796-XII призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону №1058-ІV і цього Закону.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що умовами для виникнення в особи права на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до абзацу 4 пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII є:
1) наявність відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу;
2) факт проживання та (або) праці такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років до 01.01.1993;
3) досягнення необхідного віку для призначення пенсії, зменшеного на відповідну кількість років відповідно до статті 55 Закону № 796-XII.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом в постанові від 25 березня 2026 року по справі №240/322/25.
За обставин даної справи ОСОБА_1 матиме право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку на підставі ч.2 ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» при одночасній сукупності наступних умов: наявність страхового стажу не менше 27 років; проживання та (або) праці такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років до 01.01.1993р.; досягнення віку 54 роки. 
Як вже зазначалося колегією суддів, при прийнятті оскаржуваного рішення суд першої інстанції, передусім, виходив з того, що матеріали справи не містять належних доказів постійного проживання та (або) роботи ОСОБА_1 на території гарантованого добровільного відселення, які б становили не менше трьох років станом на 01.01.1993р., тому вона не має права на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ.
У зв`язку з цим, в оскаржуваному судовому рішенні суд першої інстанції не надавав правової оцінки посиланням позивача на неправомірність дій органу ПФУ щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи в колгоспі з 10.08.1993 року по 30.11.1993 року та з 11.04.1994 року по 29.12.1998 року згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 від 24.01.1989 року; період роботи з 10.06.2001 року по 31.12.2001 року згідно договору про виконання робіт б/н від 10.06.2001 року; періоди провадження підприємницької діяльності з 01.01.2009 року по 31.12.2009 року, з 01.04.2022 року по 31.12.2022 року, з 01.03.2023 року по 31.05.2025 року згідно з відомостями про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2021-2025 роки, у зв`язку з тим, що зарахування до страхового стажу позивача вказаних періодів не впливатиме на призначення їй пенсії відповідно до пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII, оскільки підстави для призначення пенсії, за наявності достатнього страхового стажу, у позивача не виникли через відсутність основної умови - факту проживання та (або) праці такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років до 01.01.1993р.
Колегія суддів вважає помилковими такі висновки суду першої інстанції, оскільки у спірному рішенні №032350032614 від 26.09.2025р. ГУ ПФУ в Одеській області зазначило, що документами підтверджено, що заявник станом на 01.01.1993 року проживала у зоні гарантованого добровільного відселення 5 років 06 місяців 27 днів.
З вказаного слідує, що органом ПФУ визнано факт проживання ОСОБА_1 у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років до 01.01.1993р. і вказана обставина не є спірною в межах розгляду цієї справи. 
Підставою для відмови спірним рішення органу ПФУ у призначенні позивачу пенсії став його висновок про відсутність у позивача необхідного страхового стажу 27 років та недосягненням нею віку 54 роки.
Дійсно, станом на дату звернення із заявою про призначення пенсії та станом на дату розгляду такої заяви вік ОСОБА_1 становив 53 роки 8 місяців, що є недостатнім для призначення пенсії на підставі п.2 ч.1 ст.55 Закону.
За наведених обставин, колегія суддів доходить висновку, що ГУ ПФУ в Одеській області спірним рішенням правомірно відмовило ОСОБА_1 у призначенні пенсії у зв`язку з недосягненням позивачем пенсійного віку.
Як наслідок, відсутні підстави для скасування рішення територіального органу ПФУ №032350032614 від 26.09.2025р. про відмову у призначенні позивачу пенсії та для зобов`язання ГУ ПФУ в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії з 19.09.2025р. і призначити їй пенсію із зменшенням пенсійного віку.
Що ж до посилання позивача на неправомірність дій ГУ ПФУ в Одеській області щодо не зарахування до її страхового стажу окремих періодів роботи згідно записів трудової книжки, то колегія суддів зазначає, що вказана обставина не має правового значення для даної справи, з огляду на встановлення того, що на дату звернення із заявою від 19.09.2025р. і її розгляду відповідачем ОСОБА_1 не набула права на пенсію на підставі статті 55 Закону №796-ХІІ за віковим критерієм.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що при досягненні 54-річного віку позивач не позбавлена права повторно звернутися до органу ПФУ з відповідною заявою про призначення пенсії, під час розгляду якої орган, визначений згідно п.4.2 розділу ІV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», буде перевіряти наявність/відсутність у неї необхідного страхового стажу. 
Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно п.4 ч.1 ст.317 КАС України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, не правильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Частиною 4 статті 317 КАС України передбачено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
На підставі викладеного, колегія суддів доходить висновку про необхідність зміни рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16.04.2026р., шляхом виключення з його мотивувальної частини висновків суду про відсутність постійного проживання та (або) роботи ОСОБА_1 на території гарантованого добровільного відселення, які б становили не менше трьох років станом на 01.01.1993р.
В іншій частині оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. «а»-«г» п.2 ч.5 ст.328 КАС України.
Керуючись ст.ст. 311, п.2 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2026 року змінити шляхом виключення з його мотивувальної частини висновку суду про відсутність постійного проживання та (або) роботи ОСОБА_1 на території гарантованого добровільного відселення, які б становили не менше трьох років станом на 01.01.1993р.
В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 07 липня 2026 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук