Справа № 678/432/26
Провадження 2/681/892/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2026 року 
Полонський районний суд Хмельницької області
 
в складі: головуючого - судді Горщара А.Г.
з участю секретаря судових засідань Салюк Т.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полонне за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

У березні 2026 року товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (далі - Товариство) звернулося до Летичівського районного суду Хмельницької області з позовом, у якому просило стягнути з відповідачки заборгованість за договором про надання кредиту №519195-КС-002 від 23.04.2025, яка становить 31 713 грн та складається з: 11 000 грн - сума прострочених платежів по тілу кредиту, 13 013 грн - сума прострочених платежів по процентах, 5 500 грн - сума заборгованості по відсотках відповідно до ст. 625 ЦКУ, 2 200 грн - заборгованість за комісією, а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 662,40 грн. 
В обґрунтування вимог представник позивача зазначав, що 23.04.2025 між ТОВ «Бізнес Позика» та відповідачкою укладено договір №519195-КС-002 про надання кредиту (далі - Договір) шляхом обміну електронними повідомленнями, що підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», за умовами якого відповідачка отримала кредит в розмірі 11 000 грн на засадах строковості, поворотності та платності. Сторони договору визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить 0,7% за кожен день користування.
Товариством 23.04.2025 направлено ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти договір про надання кредиту. Того ж дня відповідачка прийняла (акцепт) пропозицію щодо укладення договору на умовах, визначених офертою. Товариство направило позичальниці через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор на номер телефону НОМЕР_1 , зазначений нею в анкеті.
ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало та надало позичальниці грошові кошти в розмірі 11 000 грн, переказавши їх на банківську карту відповідачки, яка була вказана нею в анкеті.
Однак, відповідачка свої зобов`язання за договором не виконувала, внаслідок чого утворилася заборгованість, яку позивач просив стягнути з ОСОБА_1 .
Ухвалою судді Летичівського районного суду Хмельницької області від 24.03.2026 дану справу передано для розгляду за підсудністю до Полонського районного суду Хмельницької області.
Згідно з протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями Полонського районного суду Хмельницької області від 08.06.2026 головуючим суддею по справі визначено суддю Горщара А.Г.
Ухвалою судді від 16.06.2026 відкрито провадження у справі, яку постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; сторонам визначено строк для подання заяв по суті справи; за клопотанням представника позивача вказаною ухвалою суду витребувано докази, які надійшли до суду 08.07.2026.
Копії позовної заяви з додатками відповідачці направлено позивачем цінним листом 26.02.2026.
ОСОБА_1 копії ухвали про відкриття та позовної заяви з додатками отримала в електронний кабінет, що підтверджується довідками про доставку електронного документу від 09.06.2026 та 16.06.2026. У встановлений судом строк відповідачка відзив на позов не подала.
Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та, відповідно до ст.280 ЦПК України, за згодою позивача проводить заочний розгляд справи.
Дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке.
Встановлено, що 23.04.2025 між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено договір №519195-КС-002 про надання кредиту з використанням інформаційно-комунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до п.2.1 договору кредитодавець надає позичальникові кредит у розмірі 11 000 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту в порядку та на умовах визначених цим договором та Правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика».
Строк, на який надається кредит - 24 тижні. Стандартна процентна ставка за кредитом: 0,7% в день, фіксована, яка є незмінною протягом усього строку (терміну) договору. Комісія за видачу кредиту становить 2 200 грн, яка нараховується одноразово при видачі кредиту. Загальний розмір наданого кредиту: 11 000 грн. Строк дії договору: до 08.10.2025 (п.п. 2.3., 2.4., 2.5., 2.7., 2.8. Договору).
Відповідно до п.2.14 Договору дата повернення кредиту: 08.10.2025.
Сторонами в п.4.2.2. договору кредиту погоджено «Графік платежів», відповідно до якого визначено розмір та дату внесення позичальником платежів.
Вказаний кредитний договір підписаний відповідачкою електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-7391.
Також позивачем надано копію пропозиції укласти договір (оферта) №519195-КС-002 про надання кредиту від 23.04.2025, копію прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) щодо укладення договору №519195-КС-002 про надання кредиту від 23.04.2025.
До вказаного договору додані Правила надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика», візуальна форма послідовності дій клієнта та анкета клієнта.
З візуальної форми послідовності дій клієнта вбачається порядок дій здійснений сторонами кредитного договору щодо його укладення.
Відповідно до витягу з анкети ОСОБА_1 з інформаційно-телекомунікаційної системи https.//my.tpozyka.com/, відповідачкою вказано персональні дані, а також номер телефону НОМЕР_1 та номер банківської картки для перерахунку коштів № НОМЕР_2 .
ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало та надало позичальниці грошові кошти в розмірі 11 000 грн, про що свідчать дані підтверджень про здійснення переказу грошових коштів ТОВ «ПрофіГід», а також дані листа АТ КБ «ПриватБанк», яким передбачено, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_2 та відкрито відповідний банківський рахунок.
Відповідно до наданих позивачем довідки про стан заборгованості та розрахунку заборгованості за кредитом, станом на 17.02.2026 заборгованість за договором №519195-КС-002 про надання кредиту від 23.04.2025 становить 31 713 грн, що складається з заборгованості за кредитом - 11 000 грн, заборгованості по відсотках - 13 013 грн, заборгованості по відсотках за ст.625 ЦКУ - 5 500 грн, заборгованість за комісією - 2 200 грн. Як вбачається з розрахунку заборгованості відсотки за користування кредитними коштами нараховані за період з 23.04.2025 по 08.10.2025.
Перевіряючи правомірність позовних вимог законодавчим нормам, суд виходить з такого. 
За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ч. 1 ст. 204 ЦК України).
За положеннями ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч. 2 ст. 207 ЦК України).
За змістом ст.ст.626, 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі ст.6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За положеннями абз. 2 ч. 2 ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Як зазначено у ч.1 ст.1048 ЦК України, норми якої в силу ч.2 ст.1054 ЦК України поширюються на кредитні відносини, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
За приписами ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
В силу ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі (ч.1). Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ч.2).
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що кредитний договір є двосторонньою угодою і має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит (певну грошову суму) та набуває право вимоги на повернення наданих грошових коштів і сплати процентів, а позичальник несе зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту і сплати процентів.
Тобто, кредитний договір є відплатним, тому позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Приписами ст.12 цього Закону передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно з п.12 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Таким чином, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
Як зазначено у ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За змістом ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Як зазначено у ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
У ч.1 ст.599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною першою ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Кредитний договір підписаний сторонами з використанням кваліфікованого електронного підпису зі сторони позивача та електронного підпису одноразовим ідентифікатором зі сторони відповідачки, про що свідчать розділ 12 Договору «Реквізити та підписи сторін», а тому є укладеним.
Укладення кредитного договору підтверджується візуальною формою послідовності дій клієнта щодо укладення електронного договору про надання кредиту №519195-КС-002 від 23.04.2025.
За положеннями пункту 11.4.4 договору №519195-КС-002 про надання кредиту від 23.04.2025, позичальниця підтвердила, що вона ознайомлена з Договором та Правилами, повністю розуміє їх суть, об`єм зобов`язань, вважає їх справедливими та погоджується неухильно дотримуватись їх та, відповідно, уклала договір з вільним волевиявленням.
Позивач виконав свої зобов`язання за Договором та надав відповідачці кредитні кошти в узгодженому розмірі, однак ОСОБА_1 кредит не повернула, проценти за користування ним не сплатила, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитним договором.
ОСОБА_1 відзив на позов не подала, викладені позивачем в позовній заяві обставини належними та допустимими доказами не спростувала, доказів сплати заборгованості за кредитним договором суду не надала.
Сукупністю досліджених судом доказів, які містяться в матеріалах справи, доведено наявність підстав для задоволення позовних вимог Товариства в частині стягнення суми основного зобов`язання за вищевказаним кредитним договором та процентів за користування кредитними коштами, які нараховані в межах узгодженого сторонами строку кредитування.
Щодо вимоги про стягнення з відповідачки заборгованості по комісії, пов`язаній з наданням кредиту, в розмірі 2 200 грн суд зазначає про таке.
Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.
До цих засад віднесено свободу договору (пункт 3), справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6).
Відповідно до статті 18 Закону №1023-ХІІ «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Згідно з частинами першою, другою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Свобода договору не є абсолютною (необмеженою): вона існує в рамках норм чинного законодавства, а дії сторін договору мають ґрунтуватися на засадах розумності, добросовісності та справедливості, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору.
Норми чинного законодавства також закріплюють презумпцію правомірності правочину, яка означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована.
Умовами кредитного договору можуть визначатися додаткові (акцесорні) зобов`язання сторін. При цьому правові та організаційні засади споживчого кредитування встановлюють право споживача на справедливі умови кредитного договору.
Закон України №1734-VІІІ «Про споживче кредитування» визначає право кредитодавця отримувати винагороду за супутні з наданням кредиту послуги, зокрема комісію за обслуговування кредиту, у разі якщо такі послуги дійсно були надані банком позичальнику. Водночас, банкам забороняється встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь, або за дії, які споживач здійснює на користь банку. Також на позивача не може бути покладений обов`язок сплачувати платежі, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався.
Загальною підставою визнання правочину недійсним є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог закону щодо його дійсності, які встановлені статтею 203 ЦК України. Нікчемним є правочин, недійсність якого прямо встановлена законом.
Умови договору про надання споживчого кредиту, що передбачають здійснення платежів за дії, які не є послугою, або здійснення платежів, які заборонені законом, є нікчемними.
Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 зазначив, що якщо в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), та не узгоджено їх зі споживачем, то такі умови є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Пунктом 2.5 договору передбачено стягнення комісії за видачу кредиту, у розмірі 2 200 грн. 
Водночас позивач не надав переліку додаткових та супутніх послуг, які надаються позичальниці у зв`язку з наданням кредиту та за які встановлена вказана комісія. Крім того, на відповідачку не може бути покладено обов`язок зі сплати платежів за послуги, за отриманням яких вона фактично до кредитодавця не зверталася. За таких обставин вимога про стягнення комісії у сумі 2 200 грн не підлягає задоволенню.
Перевіряючи правомірність нарахування заборгованості за відсотками за ст. 625 ЦК України за кредитним договором №519195-КС-002 від 23.04.2025 суд виходить з такого.
У розділі 7 Договору сторони погодили, що у разі прострочення виконання позичальником грошового зобов`язання зі сплати процентів за користування кредитом та/або комісії та/або комісії за видачу у кредит додаткових грошових коштів (якщо умови додаткової угоди до цього Договору передбачають сплату комісії за видачу у кредит додаткових грошових коштів) та/або суми кредиту у визначені цим Договором терміни, позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю суму заборгованості з урахуванням 700 000 % процентів річних від суми заборгованості в силу положень статті 625 Цивільного кодексу України. Проценти річних нараховуються за кожен день прострочення на суму заборгованості, що включає прострочені проценти за користування кредитом та/або суму простроченої комісії та/або комісії за видачу у кредит додаткових грошових коштів (якщо умови додаткової угоди до цього Договору передбачають сплату комісії за видачу у кредит додаткових грошових коштів) та/або суму неповернутого кредиту, та не нараховуються на раніше нараховані проценти на підставі статті 625 Цивільного кодексу України. При цьому проценти річних нараховуються на суму заборгованості за кожен день прострочення у сумі, що не перевищує 2 відсотка від неповернутої позичальником суми Кредиту. 
Положення п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України визначають, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року на всій території України введено воєнний стан, строк якого неодноразово продовжувався і який безперервно триває з 24.02.2022 до теперішнього часу.
Із зазначеного вище слідує, що законодавець звільнив позичальників від відповідальності визначеної статтею 625 ЦК України, яка нарахована у період дії в Україні воєнного стану, тобто з 24.02.2022 та такі нарахування підлягають списанню.
Враховуючи викладене суд вважає, що відсутні підстави для стягнення з відповідачки 5 500 грн заборгованості по відсотках за ст. 625 ЦК України, оскільки така нарахована позивачем у період дії в Україні воєнного стану.
На підставі зазначеного суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 24 013 грн.
Виходячи з часткового задоволення позовних вимог на 75,7% відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 015,4 грн.
Керуючись наведеним, ст.ст.13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 273-275, 279-283, 352, 354, 355 ЦПК України суд, -

ухвалив:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» заборгованість за договором №519195-КС-002 про надання кредиту від 23.04.2025, яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 11 000 грн, суми прострочених платежів по процентах - 13 013 грн, а всього становить 24 013 (двадцять чотири тисячі тринадцять) грн 00 коп. 
У задоволенні решти вимог позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на корись товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 2 015 (дві тисячі п`ятнадцять) грн 40 коп. 
Відповідачкою може бути подано заяву про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків відповідачкою не подана заява про його перегляд, а позивачем апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика», ідентифікаційний код в ЄДРПОУ 41084239, місцезнаходження: б. Лесі Українки, 26, офіс 411, м. Київ, поштовий індекс 01133.

Відповідачка - ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя А.Г. Горщар