Миколаївський районний суд Миколаївської області

Справа № 945/2386/25
Провадження № 2/945/518/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2026 року м. Миколаїв
Миколаївський районний суд Миколаївської області у складі головуючої судді Лопіної О.О., за участі секретаря судових засідань Швець Л.В., представника позивача ОСОБА_1 в режимі відеоконференції, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Миколаївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про визнання батьківства,
встановив:
28 жовтня 2025 року ОСОБА_2 через свого представника Колошкіна Павла Ігоровича звернувся до Миколаївського районного суду Миколаївської області із позовною заявою до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Миколаївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про визнання батьківства.
В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_2 зазначив, що 25 листопада 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зареєстровано шлюб Виконавчим комітетом Первомайської селищної ради Жовтневого району Миколаївської області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , актовий запис № 11.
Під час шлюбу з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 тривалий час перебувала у стосунках з ОСОБА_2 , будучи пов`язана з ним спільним господарством, спільно проживаючи з ним, та приблизно у грудні 2024 року завагітніла від нього, внаслідок чого ІНФОРМАЦІЯ_1 народила дитину, ОСОБА_6 .
Однак, у зв`язку з тим, що ОСОБА_5 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , останній на підставі ч. 1 ст. 133 СК України був зазначений батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 15 жовтня 2025 року Миколаївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), стверджується, що ОСОБА_7 (згідно із чинним паспортом, прізвище відповідача зараз ОСОБА_8 , проте при одруженні він взяв прізвище дружини, тобто ОСОБА_7 , але змінив його через певний час на дошлюбне) та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис № 343.
Із цього приводу зазначено, що ОСОБА_4 не є батьком дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки її батьком є позивач, який на момент зачаття дитини, впродовж всього періоду вагітності, під час та після народження дитини, перебував у стосунках з ОСОБА_5 . 
ОСОБА_2 вважає за доцільне набути юридичного статусу батька його дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак відповідач ОСОБА_4 відмовляється вчиняти будь-які активні дії для того, щоб усунути вказану невизначеність.
Таким чином, визнання позивача ОСОБА_2 батьком дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в судовому порядку, а також зобов`язання Миколаївського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) внести відповідні зміни в актовий запис № 343, складений 15 жовтня 2025 року про народження згаданої дитини, є єдиним належним способом захисту його прав.
Ухвалою Миколаївського районного суду від 18 листопада 2025 року цивільну справу № 945/2386/25 прийнято до провадження, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.
12.03.2026 до суду відповідачем ОСОБА_3 подано заяву про визнання позову та зазначено, що остання підтверджує, що біологічним батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_2 . Не дивлячись на те, що в офіційному шлюбі з ОСОБА_4 вони перебували до жовтня 2025 року, з ним стосунки припинені ще у 2018 році. 
13 квітня 2026 року до суду представник позивача надіслав клопотання про долучення додаткових доказів у справі. 
18 травня 2026 року представником позивача ОСОБА_1 до суду подано клопотання про виклик у судове засідання свідка ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з метою її допиту.
У підготовчому судовому засіданні, яке відбулось 26 травня 2026 року відповідач ОСОБА_11 суду повідомила, що позовні вимоги визнає, ОСОБА_2 є біологічним батьком сина ОСОБА_12 , і наразі вона знаходиться знову при надії. При цьому повідомила, що на даний час виховує з ОСОБА_2 четверо дітей, з яких одна дитина спільна.
У зв`язку з цим, у підготовчому засіданні представник ОСОБА_2 – адвокат Колошкін П.І. заявив клопотання про застосування наслідків визнання позову, батьківство ОСОБА_2 ніким не оспорюється та визнається, а тому просив розглянути справу на підготовчому судовому засіданні та постановити рішення про встановлення батьківства.
Відповідач ОСОБА_4 у підготовче засідання не з`явився, 24 березня 2026 року через канцелярію суду подав заяву про визнання позову та зазначив та підтвердив, що не є батьком ОСОБА_6 , так як перебував у місцях позбавлення волі. Розгляд справи просив проводити за його відсутності.
Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 08 червня 2026 року відмовлено у прийнятті визнання відповідачами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 позову та закрито підготовче провадження у цивільній справі № 945/2386/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Миколаївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про визнання батьківства. Справу призначено до судового розгляду по суті на  22 червня 2026 року на 13 год. 00 хв. Крім того задоволено клопотання представника позивача та викликано свідка ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з метою її допиту про відомі обставини справи у судове засідання.
22 червня 2026 року судове засідання не відбулось за клопотанням представника позивача про його відкладення, у зв`язку з тим, що свідок ОСОБА_10 не може з`явитись у судове засідання. Просив час для підготування письмових свідчень свідка по справі.
У судове засідання 09 липня 2026 року позивач ОСОБА_2 не з`явився.
Представник позивача адвокат Колошкін П.І. позовні вимоги підтримав з мотивів та підстав, викладених у позовній заяві. Зазначив, що батьківство ОСОБА_2 ніким не оспорюється та визнається, а тому є підтвердженим. Позивач та відповідач ОСОБА_3 тривалий час проживали однією сім`єю, що підтверджується витягами з реєстру територіальної громади, спільними фото та переказами, квитанції яких долучено до позовної заяви.
Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився.
Відповідач ОСОБА_11 у судове засідання не з`явилась.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Миколаївського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності.
Суд, вислухавши позицію представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов такого.
25 листопада 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зареєстровано шлюб Виконавчим комітетом Первомайської селищної ради Жовтневого району Миколаївської області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , актовий запис № 11.
Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 15 жовтня 2025 року Миколаївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), стверджується, що ОСОБА_7 та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис № 343.
Коли розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 матеріали цивільної справи не містять. 
Разом з тим, 09 лютого 2026 року укладено шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва Серії НОМЕР_3 , актовий запис № 3056, який зареєстрований Цифровим офісом державної реєстрації актів цивільного стану Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.
Звертаючись до суду із заявою про встановлення батьківства, представник позивача зазначив, що позиції відповідачів, а також довідки про місце реєстрації є цілком достатньо для задоволення позовних вимог, іншого позасудового шляху вказаний факт визнати неможливо.
Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини.
Дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування (частина перша статті 7 Конвенції про права дитини).
Статтею 121 СК України встановлено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду.
Відповідно до частин першої, другої статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.
Водночас статтею 129 СК України врегульовано порядок вирішення спору про визнання батьківства, згідно з якою особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства (частина перша). До вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство (частина друга).
Позбавлення чоловіка, який вважає себе біологічним батьком, права ініціювати позов про визнання батьківства суперечить принципу розумності та справедливості.
У судовому порядку батьківство може бути оспорено як у випадках, коли в Книзі реєстрації народжень батьками дитини записано осіб, які перебували у шлюбі між собою (статті 122, 124 СК України), так і тоді, коли при реєстрації народження дитини її батьком на підставі спільної заяви батьків або заяви чоловіка, котрий визнавав себе батьком, записано особу, яка не перебувала у шлюбі з матір`ю дитини (статті 126, 127 СК України) (постанова Верховного Суду від 05.03.2025 у справі № 487/4523/23).
Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).
У постанові від 16.05.2018 у справі № 591/6441/14-ц Верховний Суд дійшов висновку, що СК України не визначає будь-яких особливостей предмету доказування у такій категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.
Слід зазначити, що висновок експертизи з питання походження дитини є одним з ключових доказів, який підлягає оцінці судом у сукупності з іншими доказами у справі, оскільки жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (постанова Верховного Суду від 05.03.2025 у справі № 487/4523/23).
Для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи.
Європейський суду з прав людини зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт батьківства (рішення від 07.05.2009 у справі Калачова проти Російської Федерації). Таким чином, висновок судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства.
У підготовчому судовому засіданні, у відповідності до ст. 197 ЦПК України, суд неодноразово роз`яснював присутнім учасникам справи, які обставини входять до предмета доказування у цій справі та які докази мають бути подані.
Разом з тим, клопотання про призначення та проведення експертизи, що є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства суду не подано.
З усталеної практики вбачається, що спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття. Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї.
Судом досліджено та встановлено, що ОСОБА_5 , 1989 року народження зареєстрована з 16.10.2024 року за адресою: АДРЕСА_1 .
Разом з тим, позивач ОСОБА_2 за цією адресою зареєстрований з 17 жовтня 2025 року, тобто вже після зачаття та народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
За такого, суд не приймає до уваги витяги з реєстру територіальної громади як належний доказ спільного проживання та ведення спільного господарства до народження дитини, на які посилається позивач.
Крім того, суд звертає увагу, що надані фотознімки, які долучені до позовної заяви та досліджені судом не датовані та не містять інформації стосовно осіб, які на них зображені, з них неможливо зрозуміти характер відносин, які існували між зображеними на них особами.
Долучені та досліджені документи на перекази грошових коштів підтверджують перерахування грошових коштів ОСОБА_2 ОСОБА_11 , починаючи з 13.11.2025, тобто після народження ОСОБА_12 , разом з тим, не підтверджують факт спільного проживання однією сім`єю та ведення спільного господарства під час та після зачаття дитини.
Обставини, що входять до предмету доказування, можуть встановлюватися такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. При вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі вище перераховані докази в сукупності. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це.
Свідок ОСОБА_10 , яка за клопотанням представника позивача викликана судом, та яка є матір`ю відповідача ОСОБА_11 , до судового засідання не з`явилась, подала письмові пояснення, відповідно до яких обізнана з кримінальною відповідальністю за завідомо неправдиве показання, а також з вимогами ст. 93 ЦПК України. 
Згідно письмових пояснень, свідок стверджує, що ОСОБА_13 , 2025 року народження є сином ОСОБА_2 , так як ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з 2022 року проживають разом, ведуть спільне господарство, а наразі позивач добросовісно виконує обов`язки батька.
Суд не може прийняти до уваги письмові пояснення свідка, оскільки відповідно до положень ч. 2 ст. 76 ЦПК України лише показання свідків в судовому засіданні, які попереджаються про кримінальну відповідальність по ст.ст. 384, 385 КК України, можуть враховуватись як докази та суд може надавати їм оцінку в сукупності із іншими доказами. Не з`явлення свідка до судового засідання позбавило можливості суд задавати питання з метою повного та всебічного розгляду справи та з`ясування всіх обставин. 
За такого, письмові пояснення свідка ОСОБА_10 , направлені суду через канцелярію суду до уваги не приймаються. Інших свідків суду не представлено.
Відповідно до статей 1, 3 ЦК України, статей 2, 4-5, 12, 13, 19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.
Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.
За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд наголошує, що рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них.
Аналізуючи вищевикладені доводи позивача, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факт перебування у стосунках ОСОБА_5 , факт спільного проживання та ведення спільного господарства з нею до зачаття та народження дитини, як одну із підстав для встановлення батьківства, а висновок експертизи з питання походження дитини, суду не надано.
За такого, у задоволенні позовних вимог слід відмовити.
Керуючись статтями 12, 13, ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст. 141, 258, 259, 264, 265, 280-282 ЦПК України, 

вирішив:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Миколаївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про визнання батьківства - відмовити.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно з положеннями ст. 354, 355 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Миколаївського апеляційного суду.

Повне найменування сторін:
Позивач:  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець м. Конотоп Сумська область, зареєстрований: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженка смт. Первомайське, Миколаївська область, зареєстрована: АДРЕСА_1 .
Відповідач:  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженець с. Улянівка Миколаївського району, Миколаївська область, зареєстрований: АДРЕСА_2 .
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Миколаївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), м. Миколаїв, пров. Кур`єрський, буд. 7). 

Повний текст рішення складено та підписано 17 липня 2026 року.

Суддя Олена ЛОПІНА