Олевський районний суд Житомирської області    
Справа № 287/1850/24
1-кп/287/253/26

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2026 року м. Олевськ

Олевський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 
з участю секретаря ОСОБА_2 
прокурора ОСОБА_3 
обвинуваченої ОСОБА_4 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Олевську обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12024065520000094 від 21.08.2024 відносно  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Стовпинка, Олевського району, Житомирської області, громадянки України, українки, освіта середня, не працюючої, одруженої, на утриманні неповнолітніх дітей не має, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, 

ВСТАНОВИВ:
19 серпня 2024 року близько 18 год. 30 хв. ОСОБА_5 перебувала за місцем свого проживання, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , де в цей час перебували ОСОБА_6 та ОСОБА_4 .
В той день, без розриву у часі, на грунті раніше виниклих неприязних відносин у ОСОБА_4 виник умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_5 .
Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на заподіяння тілесних ушкоджень, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно небезпечних наслідків, ОСОБА_4 під час конфлікту з ОСОБА_5 вхопила правою рукою металеву трубу з возу та умисно нанесла один удар по правій руці та один удар по литці лівої ноги ОСОБА_5 , чим спричинила останній тілесні ушкодження у вигляді: синця по передньо-зовнішній поверхні правого плеча в нижній третині зовнішній поверхні правого ліктя, синця по зовнішній поверхні лівої гомілки в нижній третині, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне заподіяння легких тілесних ушкоджень.
Прокурор у судовому засіданні просить суд просить визнати обвинувачену ОСОБА_4  винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. При призначенні покарання обвинуваченій врахувати відсутність пом`якшуючих обставин та наявність обтяжуючих обставин, а саме: вчинення правопорушення обвинуваченою у стані алкогольного сп`яніння та вчинення правопорушення щодо особи, з якою винна перебувала у сімейних відносинах, оскільки її син ОСОБА_6 перебував у цивільному шлюбі з потерпілою. Вважає, що слід призначити покарання обвинуваченій за ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн. та направити обвинувачену для проходження програми для кривдників строком на три місяці. Окрім цього, прокурор повідомив, що запобіжний захід обвинуваченій не обирався, арешт на майно не накладався, судові витрати на проведення експертиз та речові докази відсутні. 
В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального проступку визнала частково, при цьому суду пояснила, що увечері 19.08.2024 її син ОСОБА_6 перебував за місцем проживання потерпілої ОСОБА_5 , яка була його співмешканкою та розпивав спиртні напої. Обвинувачена приїхала підводою забрати свого сина ОСОБА_6 , при цьому на подвір`я потерпілої не заходила та викликала сина. Разом з її сином до неї підійшла потерпіла та заважала обвинуваченій їхати додому, тому вона не витримала та почала бити потерпілу. Чи била трубою потерпілу не пам`ятає, оскільки сама перебувала у стані алкогольного сп`яніння. Вважає, що на дорозі людей можна бити, а на подвір`ї не можна бити. Стверджує, що як саме била потерпілу вона не пам`ятає, оскільки була дуже п`яна, на даний час вже не вживає алкоголь.
Потерпіла ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилась та не повідомила про причини неявки, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, у встановленому законодавством порядку, що стверджується матеріалами справи. Заяву про відкладення розгляду справи потерпіла до суду не надала. При цьому, в матеріалах справи наявна письмова заява потерпілої, у якій вона просить провести судовий розгляд справи без її участі, оскільки вона перебуває на значній відстані від м. Олевська, має на утриманні чотирьохмісячну дитину, яку не має на кого залишити, у зв`язку з чим не може прибути до Олевського районного суду Житомирської області на розгляд справи. 
У судовому засіданні прокурор, обвинувачена вважають за можливе проведення судового засідання без участі потерпілої. 
Відповідно до ст. 325 КПК України, якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого або про відкладення судового розгляду.
Суд заслухав думку учасників судового засідання, дослідив обвинувальний акт та додані до нього додатки, прийшов до висновку про можливість проведення судового розгляду без участі потерпілої.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду повідомила, що потерпіла ОСОБА_5 є її матір`ю. Зазначена подія сталася ввечері, влітку 2024 року, дня та місяця не пам`ятає, вона перебуваючи вдома, почула крики та вийшла з будинку на подвір`я, де побачила як обвинувачена ОСОБА_4 під час сварки била потерпілу ОСОБА_5 . 
Виходячи з аналізу норм ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.
Згідно з ст.8 Конституції України, в Україні діє принцип верховенства права.
Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.1 ст.8 КПК України).
Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Виходячи з аналізу частини 2 статті 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Окрім цього, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).
Судом створено необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Враховуючи часткове визнання вини обвинуваченою ОСОБА_4 , її вина у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення повністю та об`єктивно стверджується зібраними по справі та дослідженими у судовому засіданні наступними доказами:
-протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 20.08.2024, з якого вбачається, що потерпіла ОСОБА_5 звернулась до ВП № 2 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області із заявою про те, що 19.08.2024 близько 18 год. 30 хв. в АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 заподіла їй тілесні ушкодження; 
-постановою про призначення судово-медичної експертизи від 22.08.2024 щодо наявності тілесних ушкоджень у ОСОБА_5 ;
-протоколом огляду місця події від 22.08.2024 з фототаблицею, з якого вбачається, що працівниками поліції оглянута територія домоволодіння, яке розташоване в АДРЕСА_2 , де потерпій ОСОБА_5 спричинені тілесні ушкодження;
-протоколом проведення слідчого експерименту з свідком ОСОБА_7 від 22.08.2024 з фототаблицею, яка показала та детально розповіла про обставини заподіяння металевою трубою тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_5 обвинуваченою ОСОБА_4 ;
-протоколом проведення слідчого експерименту з потерпілою ОСОБА_5 від 21.08.2024 з фототаблицею, яка показала та детально розповіла про обставини заподіяння їй тілесних ушкоджень обвинуваченою ОСОБА_4 за допомогою металевої труби;
-висновком експерта № 138 від 27.08.2024, з якого вбачається, що потерпіла ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження у вигляді: синців по зовнішній поверхні правого плеча в середній третині, по передньо-зовнішній поверхні правого плеча в нижній третині, зовнішній поверхні правого ліктя, по зовнішній поверхні правого передпліччя в нижній третині, по зовнішній поверхні лівої гомілки в нижній третині, які утворилися не менш, як від чотирьохразової дії тупого (тупих) предмету (предметів), можливо при обставинах та в термін, вказаних обстежуваною при проведенні експертизи та в постанові, які по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень;
-показаннями свідка ОСОБА_7 .
Надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого та інші обставини зазначені у ст. 91 КПК України, вони зібрані у порядку, встановленому ст. 93 КПК України; обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання доказів недопустимими відсутні.
Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.
Розглядаючи кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 , суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення, безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає доведеним, що обвинувачена ОСОБА_4  своїми діями заподіяла потерпілій ОСОБА_5 умисні легкі тілесні ушкодження, тобто вчинила кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст.125 КК України.
Частиною 1 ст. 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.
Відповідно до ч. 2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Ефективність покарання визначається тим, наскільки воно є законним, обґрунтованим і справедливим. Правильне призначення покарання є не тільки важливим засобом боротьби зі злочинністю, а й запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими та іншими особами.
Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" № 7 від 24 жовтня 2003 року зі змінами від 06 листопада 2009 року звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. 
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477-IV передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Суд враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно з якими досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_4  згідно ст. 66 КК України, судом не встановлено.
Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 згідно ст. 67 КК України, суд вважає вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння та вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винна перебувала у сімейних відносинах.
Обираючи вид та міру покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального проступку, особу обвинуваченої: на даний час не працює, одружена, на утриманні неповнолітніх дітей не має, раніше не судима, за місцем проживання характеризується з негативної сторони,  на обліку у нарколога та психіатра не перебуває. 
Тому суд переконаний, що ОСОБА_4 слід обрати покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що є достатнім для виправлення обвинуваченої, її перевиховання, запобігання вчиненню нею нових кримінальних правопорушень та є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання.
Дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).
Окрім цього, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, в інтересах потерпілої від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, суд вважає за необхідне застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство обмежувальний захід, а саме направлення для проходження програми для кривдників.
Цивільний позов по даному кримінальному провадженні не заявлений, арешт на майно обвинуваченої не накладався, процесуальні витрати та речові докази відсутні.
Також, враховуючи особу обвинуваченої та приймаючи до уваги призначене покарання, а також відсутність клопотань з цього приводу суд вважає, що у даному випадку відсутні підстави для обрання щодо обвинуваченої ОСОБА_4 запобіжного заходу.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 50, 65 , 66, 67, 91-1, ч. 1 ст. 125 КК України; ст.ст. 370, 373, 374, 376, 392, 393, 394, 395 КПК України, суд, 

УХВАЛИВ:
Визнати винною  ОСОБА_4  у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити їй покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 гривень. 
Призначити ОСОБА_4 обмежувальний захід, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України строком на 3 (три) місяці, а саме направити ОСОБА_4 для проходження програми для кривдників.
Запобіжний захід відносно  ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу не обирати.
Вирок суду може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду через Олевський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. 
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченій та прокурору.

Суддя: | | ОСОБА_1