ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2026 року м. Дніпро Справа №908/1065/26
Центральний апеляційний господарський суд у складі: головуючого судді Мартинюка С.В. (доповідач у справі) 
суддів – Золотарьової Я.С., Фещенко Ю.В. 
у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "А-Енерго" на рішення Господарського суду Запорізької області від 01.07.2026 (повне рішення складено - 06.07.2026), суддя Дроздова С.С.
у справі №908/1065/26
за позовом: Першого заступника керівника Запорізької обласної прокуратури в інтересах держави в особі
позивача: Державної екологічної інспекції Південного округу (Запорізька та Херсонська області), м. Запоріжжя
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “А-Енерго”, с. Відрадне, Запорізький район, Запорізька область
про стягнення 231 276 грн 41 коп.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ 
Перший заступник керівника Запорізької обласної прокуратури звернувся до Господарського суду Запорізької області через систему «Електронний суд» з позовною заявою в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Південного округу (Запорізька та Херсонська області) про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «А-Енерго» шкоди, заподіяної внаслідок порушення природоохоронного законодавства у сумі 231 276, 41 грн.
У зв`язку із заподіянням державі Товариством з обмеженою відповідальністю «А-Енерго» збитків в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря на загальну суму 231 276, 41 грн, перший заступник керівника Запорізької обласної прокуратури звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Південного округу (Запорізька та Херсонська області).

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ОСКАРЖУВАНОГО СУДОВОГО РІШЕННЯ У СПРАВІ
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 01.07.2026 позовні вимоги Першого заступника керівника Запорізької обласної прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Південного округу (Запорізька та Херсонська області) до Товариства з обмеженою відповідальністю «А-Енерго» задоволено.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «А-Енерго» на користь держави в особі Державної екологічної інспекції Південного округу (Запорізька та Херсонська області) шкоду, заподіяну внаслідок порушення природоохоронного законодавства у сумі 231 276, 41 грн.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «А-Енерго» на користь Запорізької обласної прокуратури кошти, витрачені у 2026 році на сплату судового збору при здійсненні представництва інтересів держави, у розмірі 2 775, 34 грн.
Судове рішення мотивоване тим, що в даному випадку в діях відповідача наявні всі складові елементи цивільно правової відповідальності, а саме: недотримання відповідачем нормативно визначених умов викидів забруднюючих речовин в атмосферу, зокрема вимог ст. ст. 10, 11 Закону України “Про охорону атмосферного повітря”, є протиправною формою поведінки, яка полягає у здійсненні викиду забруднюючих речовин із стаціонарних джерел за відсутності дозволу; наслідком протиправної поведінки товариства є шкода, заподіяна навколишньому природному середовищу, одним із природних ресурсів якого є атмосферне повітря.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Не погодившись із рішенням суду, ТОВ «А-Енерго» звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Запорізької області від 01.07.2026 у справі № 908/1065/26 скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові першого заступника керівника Запорізької обласної прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Південного округу (Запорізька та Херсонська області) до Товариства з обмеженою відповідальністю «А-Енерго» про стягнення 231 276, 41 грн відмовити повністю; стягнути з Запорізької обласної прокуратури на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «А-Енерго» всі судові витрати, в тому числі 4 163, 01 гривень судового збору за подання апеляційної скарги.

УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ
В обґрунтування апеляційної скарги Скаржник зазначає, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, а також невірно застосовано норми процесуального та матеріального права які мають значення для справи, що призвело до прийняття невірного рішення.
У поданій скарзі Скаржник посилається на те, що не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності у діях відповідача елементів складу цивільно-правового правопорушення – не відповідає обставинам справи.
Скаржник не заперечує, що законодавством не заборонено звернення до господарського суду з позовом до суб`єкта господарювання, яким безпосередньо спричинено шкоду навколишньому середовищу. Разом з тим, висновок про те, що саме ТОВ «А-Енерго» є таким суб`єктом Скаржник вважає таким, що суперечить змісту обвинувального акта відносно ОСОБА_1 , в якому прокуратура зазначає, що таким суб`єктом є ОСОБА_1 . Тобто, в обвинувальному акті, з одного боку, і в позовній заяві, з іншого боку, орган прокуратури допустив взаємовиключні твердження щодо суб`єкта, який, на його думку, відповідальний за наднормативний викид забруднюючих речовин в атмосферне повітря (якщо припускати здійснення такого викиду). Формулювання, наведені органом прокуратури в обвинувальному акті, де прокуратура зазначає про заподіяння шкоди ОСОБА_1 шляхом використання своїх службових повноважень всупереч інтересам ТОВ «А-Енерго», унеможливлюють висновок про те, що шкода заподіяна самим ТОВ «А-Енерго».
Також Відповідач звертає увагу, що суд першої інстанції в рішенні зазначив, що відповідачу надано право експлуатувати лише котел (утилізатор відходів) УТ 300Д. Однак такий висновок суду Скаржник вважає безпідставним, оскільки зі змісту дозволу, виданого ТОВ «А-Енерго», на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, копія якого міститься в матеріалах справи, вбачається, що дозвільний документ надано на здійснення викидів зі стаціонарного джерела № 1 – труби.
Окремо ТОВ «А-Енерго» зазначає, що на установках для термічного знищення «УТ 300Д МЕД» та «УТ 50» відсутні години роботи, оскільки вони все ще перебувають в процесі налаштування». Отже, має місце відсутність годин роботи через відсутність самої роботи установок з огляду на процес їх налаштування.
Відповідач вважає, що суд дійшов неправильного висновку щодо перерахування коштів на розподільчий казначейський рахунок Широківської сільської територіальної громади, а не на Запорізької міської територіальної громади.

УЗАГАЛЬНЕНИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Позиція прокуратури
У поданому 27.07.2026 відзиві на апеляційну скаргу Запорізької обласної прокуратури заперечує щодо задоволення апеляційної скарги.
В обґрунтування заявленої позиції зазначає, що цивільна відповідальність настає незалежно від наявності адміністративного або кримінального провадження, а в діях Відповідача судом встановлені всі складові елементи цивільно-правової відповідальності.
У поданому відзиві прокурор звертає увагу на те, що ТОВ «А-Енерго» в інформації на запит процесуального керівника у вищевказаному кримінальному проваджені від 27.01.2026 №12-106вих-26, підтвердило наявність у товариства установок для термічного знищення «УТ 300Д МЕД» та «УТ 50» та їх використання. Відповідач, посилаючись на протокол обшуку від 08.01.2025, зазначає, що всі три установки - котли УТ «300Д», «УТ 300Д МЕД» та «УТ 50» з`єднані в єдину систему транспортування газового потоку, а відтак вихід газу здійснюється з однієї труби (установка УД « 300Д»), на яку, відповідно є Дозвіл.
Таке твердження ТОВ «А-Енерго» прокурор вважає помилковим, оскільки Дозвіл та документація до нього взагалі не містить даних щодо наявності та використання товариством у виробничій діяльності будь-яких інших організованих джерел викидів, окрім УД « 300Д». Отже, викиди від установок «УТ 300Д МЕД» та «УТ 50» здійснюються без відповідного дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, що є порушенням природоохоронного законодавства України.
Прокурор зауважує, що під час досудового розслідування кримінального провадження №42024080000000043 від 07.05.2024 встановлено та зафіксовано слідчим із залученням спеціалістів Інспекції 08.01.2025 та 09.01.2026 експлуатацію ТОВ «А-Енерго» трьох джерел утворення забруднюючих речовин: 2 установки для термічного знищення відходів «УТ 300Д МЕД», «УТ 50» та твердопаливна піч складського приміщення. Викиди від установок для термічного знищення відходів «УТ 300Д МЕД», «УТ 50» здійснюються через спільну димову трубу яка є організованим джерелом викидів (б/н). Викиди від твердопаливної печі здійснюються у окрему димову трубу, яка також є організованим джерелом викидів (б/н). Тобто викиди від зазначених джерел здійснюються без відповідного дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, що є порушенням природоохоронного законодавства України. 
Наказом Міністерства енергетики та захисту довкілля України від 28.04.2020 № 277 затверджено та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 07.05.2020 за № 414/34697 «Методику розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря» (далі – Методика).
Прокурор у поданому відзиві посилається на положення п. п. 2.1, 2.1.2 Методики наднормативними викидами забруднюючих речовин в атмосферне повітря вважаються: викиди забруднюючих речовин, на які відсутній дозвіл, уключаючи окремі забруднюючі речовини, викиди яких підлягають регулюванню відповідно до законодавства.
На думку позивача, приписи ст. 10 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» зобов`язують суб`єкта господарювання щоденно вести облік часу роботи стаціонарних джерел викидів забруднюючих речовин в атмосферу.
Усі кошти за заподіяну екологічну шкоду стягуються за місцем заподіяння шкоди на один казначейський рахунок спеціального фонду охорони навколишнього природного середовища, відкритого на відповідну раду. Відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 № 713-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Запорізької області», селище Сонячне увійшло до складу Широківської сільської громади, а тому прокурор вважає, що суд першої інстанції вірно визначив стягувача по справі.

Позиція Державної екологічної інспекції Південного округу (Запорізька та Херсонська області)
У поданому 30.07.2026 відзиві на апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції Південного округу (Запорізька та Херсонська області) заперечує щодо задоволення апеляційної скарги.
В обґрунтування заявленої позиції Позивач зазначає, що цивільна відповідальність настає незалежно від наявності адміністративного або кримінального провадження, а в діях Відповідача судом встановлені всі складові елементи цивільно-правової відповідальності.
Також Державна екологічна інспекція зазначає, що Відповідачем самостійно зазначено, що три установки (котли «УТ 300Д», «УТ 300Д МЕД», «УТ 50»), з`єднані в єдину систему транспортування газового потому, а відтак вихід газу здійснюється з однієї труби, проте у Відповідач відсутні належні дозволи на використання товариством у виробничій діяльності будь яких інших організованих джерел викидів, окрім УД « 300Д».
Окремо екологічна інспекція вважає, що Позивачем вірно розраховано збитки за наднормативний викид забруднюючих речовин в атмосферне повітря з урахуванням положень Методики, що підтверджується висновком експерта Запорізького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 20.03.2026 №СЕ-19/108-26/5203-ФХЕД.

РУХ СПРАВИ В СУДІ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 10.07.2026 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді – Мартинюка С.В. (доповідач), судді – Золотарьової Я.С., Фещенко Ю.В.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 15.07.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "А-Енерго" на рішення Господарського суду Запорізької області від 01.07.2026 у справі №908/1065/26. Постановлено розглядати апеляційну скаргу у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в порядку письмового провадження.
27.07.2026 до суду через систему «Електронний суд» від Запорізької обласної прокуратури надійшов відзив на апеляційну скаргу, за змістом якого заявник заперечує щодо задоволення апеляційної скарги.
30.07.2026 до суду через систему «Електронний суд» від Державної екологічної інспекції Південного округу (Запорізька та Херсонська області) надійшов відзив на апеляційну скаргу, за змістом якого заявник заперечує щодо задоволення апеляційної скарги.
21.08.2026 до суду через систему "Електронний суд" від ТОВ "А-Енерго" надійшло клопотання про долучення доказів.
11.09.2026 до суду через систему «Електронний суд» від Запорізької обласної прокуратури надійшли заперечення на клопотання ТОВ "А-Енерго" про долучення доказів.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ
Спеціалізованою екологічною прокуратурою (на правах відділу) Запорізької обласної прокуратури під час здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні № 42024080000000043 від 07.05.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 241, ч. 2 ст. 239, ч. ч. 1, 2 ст. 364-1 КК України, встановлено підстави для представництва інтересів держави в суді щодо відшкодування з Товариства з обмеженою відповідальністю «А-Енерго» збитків, завданих порушенням природоохоронного законодавства внаслідок здійснення наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, на загальну суму 231 276, 41 грн.
23.02.2018 Запорізькою обласною державною адміністрацією Товариству Товариства з обмеженою відповідальністю «А-Енерго» видано Дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами № 2322188800-149 (далі – Дозвіл). 
Відповідно до змісту дозвільного документа, Товариство з обмеженою відповідальністю «А-Енерго» здійснює викиди забруднюючих речовин в повітря з одного стаціонарного джерела №1 – труби (установка для термічного знищення відходів “УТ 300Д”), що знаходиться на промисловому майданчику, розташованому за адресою: Запорізька область, Запорізький район, селище Сонячне (промислова зона), вул. Сонячне шосе, 23. 
Під час досудового розслідування кримінального провадження № 42024080000000043, у ході проведення 08.01.2025 обшуку за участю спеціалістів Державної екологічної інспекції Південного округу (Запорізька та Херсонська області) встановлено, що на вищевказаному промисловому майданчику Товариства з обмеженою відповідальністю “А-Енерго” функціонують три джерела утворення забруднюючих речовин: 2 установки для термічного знищення відходів “УТ 300Д МЕД”, “УТ 50” та твердопаливна піч складського приміщення. Викиди від установок для термічного знищення відходів “УТ 300Д МЕД”, “УТ 50” здійснюються через спільну димову трубу яка є організованим джерелом викидів (б/н). Викиди від твердопаливної печі здійснюються у окрему димову трубу, яка також є організованим джерелом викидів (б/н). 
Викиди від зазначених джерел здійснюються без відповідного дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, що є порушенням природоохоронного законодавства України. 
За результатами інструментально-лабораторних вимірювань показників складу та властивостей викидів спеціалістами Інспекції складено акт відбору проб з додатками від 08.01.2025 № 1-25/3 та, у подальшому, протокол вимірювань вмісту забруднюючих речовин в організованих викидах стаціонарних джерел від 14.01.2025 № 1-25/3. 
Установлено, що з установок термічного знищення відходів “УТ 300Д МЕД”, “УТ 50” середні концентрації становили: азоту оксиди - 7,69 мг/м^3, вуглецю оксид 47,19 мг/м^3, сірки діоксид - 15,73 мг/м^3, а з твердопаливної печі складського приміщення - азоту оксиди - 21,7 мг/м^3, вуглецю оксид - 793,44 мг/м^3 та сірки діоксид- 23,24 мг/м^3. 
Здійснення викидів зазначених забруднюючих речовини зі стаціонарних джерел товариства підтверджують фактичну роботу джерел викидів (устаткування) за відсутності відповідного дозволу. 
Під час проведення 09.01.2026 повторного обшуку на вищевказаному промисловому майданчику господарської діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю “А-Енерго”, за участі спеціалістів Інспекції, встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю “А-Енерго” продовжує здійснювати господарську діяльність з утилізації небезпечних відходів шляхом їх термічної обробки за допомогою установок для термічного знищення відходів “УТ 300Д”, “УТ 300Д МЕД”, “УТ 50” та використовувати твердопаливну піч, з яких лише установка “УТ 300Д” має дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря. 
Наслідки проведення відбору проб організованих викидів від установок “УТ 300Д МЕД”, “УТ 50” та твердопаливної печі засвідчили фактичні викиди забруднюючих речовин (азоту оксиди, вуглецю оксид та сірки діоксид), на які відсутній відповідний дозвіл.
Факт наднормативного викиду (без відповідного дозволу) зафіксовано Інспекцією в акті відбору проб організованих викидів від 09.01.2026 № 1-26/3 з додатками та протоколі вимірювань вмісту забруднюючих речовин в організованих викидах стаціонарних джерел від 12.01.2026 № 1-26/3.
З метою встановлення розміру збитків, завданих несанкціонованими викидами забруднюючих речовин в атмосферне повітря, процесуальним керівником у кримінальному провадженні № 42024080000000043 Боріним А.Б. на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю “А-Енерго” скеровано запит від 27.01.2026 № 12-106вих-26 про надання годин роботи по кожному джерелу викидів за період з 08.01.2025 по 09.01.2026 включно. 
У відповідь Товариство з обмеженою відповідальністю “А-Енерго” повідомило, що на установках для термічного знищення “УТ 300Д МЕД” та “УТ 50 відсутні години роботи, оскільки вони все ще перебувають в процесі налаштування. Активне налаштування шляхом їх запалювання неодноразово мало місце протягом 09.12.2025-09.01.2026, але підрахунку годин їх тестування не велось. Твердопаливна піч для обігріву приміщення неодноразово запалювалась протягом грудня 2025 - січня 2026 року під час значного пониження температури повітря. Проте, через відсутність будь-якої системності таких запалювань, їх підрахунок також не вівся. 
Отже, Товариством з обмеженою відповідальністю “А-Енерго” години роботи установок “УТ 300Д МЕД”, “УТ 50”, а також твердопаливної печі фактично не надано. 
Ураховуючи вищевикладене, Державною екологічною інспекцією Південного округу (Запорізька та Херсонська області) 23.02.2026 відповідно до положень Методики, розраховано збитки за наднормативний викид забруднюючих речовин в атмосферне повітря від джерел викидів № б/н, а саме від установок для термічного знищення відходів “УТ 300Д МЕД”, “УТ 50”, а також джерела викидів № б/н твердопаливної печі складського приміщення Товариства з обмеженою відповідальністю “А-Енерго” за період з 08.01.2025 по 09.01.2026 на загальну суму 231 278, 79 грн.
Відповідно до висновку експерта Запорізького науково-дослідного експертно криміналістичного центру МВС України від 20.03.2026 № СЕ-19/108-26/5203-ФХЕД, за результатами проведення судової інженерно-екологічної експертизи, розмір шкоди, завданої довкіллю внаслідок здійснення наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, від вищевказаних джерел викидів в результаті здійснення господарської діяльності Товариством з обмеженою відповідальністю “А-Енерго” за адресою: Запорізька область, Запорізький район, с. Сонячне, вул. Сонячне шосе, 23, за період з 08.01.2025 по 09.01.2026 становить 231 276, 41 грн. 
Шкода в розмірі 231 276, 41 грн в добровільному порядку не сплачена.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ І ВИСНОВКІВ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ 
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Щодо клопотання Скаржника про долучення доказів
Як вже було зазначено, 21.08.2026 до суду через систему "Електронний суд" від ТОВ "А-Енерго" надійшло клопотання про долучення доказів.
За змістом поданого клопотання Скаржник подав до суду копію листа Департаменту архітектури та містобудування Запорізької міської ради від 23.06.2026 з додатком та копію ухвали Запорізького районного суду Запорізької області від 19.08.2026 у справі №317/2501/26.
У поданому клопотанні ТОВ "А-Енерго" зазначає, що підготовчому судовому засіданні, яке відбулося 19.08.2026 (вже під час розгляду апеляційного провадження у справі №908/1065/26) у Запорізькому районному суді Запорізької області у кримінальному провадженні № 317/2501/26 прокурором була надана суду копія листа Департаменту архітектури та містобудування Запорізької міської ради від 23.06.2026 № 04.01-08/2631, в якому зазначено, що відповідно до архівних даних містобудівного кадастру, земельна ділянка з зазначеними вище координатами знаходиться в межах м. Запоріжжя. До листа також додано витяг з містобудівного кадастру, з якого вбачається, що точка зазначених координат дійсно розташована саме в межах м. Запоріжжя.
В обґрунтування поданого клопотання Скаржник посилається на те, що оскільки докази, що додаються до цього клопотання, підтверджують обґрунтованість апеляційної скарги ТОВ «А-Енерго», останній просить суд приєднати ці докази до матеріалів справи.
Статтею 113 ГПК України передбачено, що строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені,- встановлюються судом.
Згідно із вимогами ч. 3 ст. 80 ГПК України, відповідач повинен подати докази разом з поданням відзиву. Зі спливом встановленого процесуального строку відповідач втрачає право на вчинення відповідної процесуальної дії (ч. 1 ст. 118 ГПК України). 
Відповідно до ч. 1 ст. 119 ГПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
За приписами ч. ч. 1, 3 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.
Колегія суддів зауважує учасникам судового процесу на тому, що підставою для прийняття апеляційною інстанцією додаткових доказів є докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від учасників судового процесу.
Основними засадами судочинства, закріпленими у ст. 129 Конституції України, є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен додержуватись норм процесуального права.
Відповідно до ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Прийняття судом апеляційної інстанції додаткових документів на стадії апеляційного провадження за відсутності визначених ст. 269 ГПК України підстав для їх прийняття, тобто без наявності належних доказів неможливості їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від заявника, фактично порушує принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, адже у такому випадку суд створює апелянтові більш сприятливі, аніж позивачу умови в розгляді конкретної справи.
У постанові Верховного Суду від 21.04.2021 у справі №906/1179/20 викладено правовий висновок, що приписи частини 3 ст. 269 ГПК України передбачають наявність таких критеріїв, які є обов`язковою передумовою для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, а саме «винятковість випадку» та «причини, що об`єктивно не залежать від особи».
Отже, при поданні учасником справи доказів, які не були подані до суду першої інстанції, такий учасник справи повинен обґрунтувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також надати відповідні докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає.
Така обставина (відсутність обґрунтування, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції) виключає можливість прийняття апеляційним господарським судом додаткових доказів у порядку ст. 269 ГПК України.
Скаржником не наведене обґрунтування, в чому полягає винятковість випадку неподання до суду першої інстанції доданих до апеляційної скарги нових доказів, а саме копії листа Департаменту архітектури та містобудування Запорізької міської ради від 23.06.2026 з додатком та копії ухвали Запорізького районного суду Запорізької області від 19.08.2026 у справі №317/2501/26, що виключає можливість прийняття апеляційним господарським судом додаткових доказів у порядку ст. 269 ГПК України.
Крім того, рішення господарського суду, що оскаржується у цій справі було проголошено 01.07.2026, а долученя копія ухвали Запорізького районного суду Запорізької області у справі №317/2501/26 датована 19.08.2026, відтак колегія суддів зазначає про те, що вказані документи фактично на дату винесення оскаржуваного рішення суду не існували, в той час як за приписами ГПК Україна надання учасником судового процесу нових доказів у справі, які станом на дату винесення судового рішення не існували, не віднесено до підстав для скасування такого судового рішення, а відтак такий документ не може бути прийнятий судом апеляційної інстанції як додатковий доказ.
За таких обставин, додані Апелянтом під час апеляційного перегляду копії листа Департаменту архітектури та містобудування Запорізької міської ради від 23.06.2026 з додатком та копії ухвали Запорізького районного суду Запорізької області від 19.08.2026 у справі №317/2501/26 як додаткові докази колегією суддів не приймаються.
Щодо доводів Скражника
Відповідно до частини 1, пункту 3 частини 2 статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі.
Положеннями статті 16 Цивільного кодексу України передбачено, що до способів захисту прав і законних інтересів віднесено відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визначаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
У відповідності з положеннями ч. 1 ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. 
Згідно зі ст. 66 Конституції України кожен зобов`язаний не заподіювати шкоди природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 50 Закону України “Про охорону навколишнього природного середовища”, екологічна безпека є такий стан навколишнього природного середовища, при якому забезпечується попередження погіршення екологічної обстановки та виникнення небезпеки для здоров`я людей. Екологічна безпека гарантується громадянам України здійсненням широкого комплексу взаємопов`язаних політичних, економічних, технічних, організаційних, державно-правових та інших заходів.
За приписами ст. 40 Закону України “Про охорону навколишнього природного середовища” та ч. 3 ст. 27 Закону України “Про систему громадського здоров`я” використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обов`язкових екологічних вимог: здійснення заходів щодо запобігання псуванню, забрудненню, виснаженню природних ресурсів, негативному впливу на стан навколишнього природного середовища; застосування біологічних, хімічних та інших методів поліпшення якості природних ресурсів, які забезпечують охорону навколишнього природного середовища і безпеку здоров`я населення; здійснення господарської та іншої діяльності без порушення екологічних прав інших осіб тощо.
Правові і організаційні основи та екологічні вимоги в галузі охорони атмосферного повітря визначає Закон України від 16.10.1992 № 2707-XII "Про охорону атмосферного повітря".
Цей Закон спрямований на збереження та відновлення природного стану атмосферного повітря, створення сприятливих умов для життєдіяльності, забезпечення екологічної безпеки та запобігання шкідливому впливу атмосферного повітря на здоров`я людей та навколишнє природне середовище.
Відповідно до ст. 1 Закону України “Про охорону атмосферного повітря”, атмосферне повітря – це життєво важливий компонент навколишнього природного середовища, який являє собою природну суміш газів, що знаходиться за межами жилих, виробничих та інших приміщень.
Охорона атмосферного повітря – це система заходів, пов`язаних із збереженням, поліпшенням та відновленням стану атмосферного повітря, запобіганням та зниженням рівня його забруднення та впливу на нього хімічних сполук, фізичних та біологічних факторів.
Згідно зі статтею 5 Закону України “Про охорону атмосферного повітря” у галузі охорони атмосферного повітря встановлюються такі нормативи: нормативи гранично допустимих викидів забруднюючих речовин стаціонарних джерел; нормативи гранично допустимого впливу фізичних та біологічних факторів стаціонарних джерел; нормативи вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах та впливу фізичних факторів пересувних джерел; технологічні нормативи допустимого викиду забруднюючих речовин. Законодавством можуть встановлюватися й інші нормативи в галузі охорони атмосферного повітря. Порядок розроблення та затвердження нормативів у галузі охорони атмосферного повітря встановлюється Кабінетом Міністрів України відповідно до закону.
Суб`єкти господарювання, що здійснюють викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря та діяльність яких пов`язана з впливом фізичних та біологічних факторів на його стан, зобов`язані: здійснювати організаційно-господарські, технічні та інші заходи щодо забезпечення виконання вимог, передбачених нормативами екологічної безпеки у галузі охорони атмосферного повітря, дозволами на викиди забруднюючих речовин тощо; вживати заходів щодо зменшення обсягів викидів забруднюючих речовин і зменшення впливу фізичних факторів; здійснювати контроль за обсягом і складом забруднюючих речовин, що викидаються в атмосферне повітря організованими та неорганізованими стаціонарними джерелами викидів, і рівнями фізичного впливу та вести їх постійний облік, тощо (стаття 10 Закону України “Про охорону атмосферного повітря”).
Аналогічні вимоги також передбачено в ст. 51 Закону України “Про охорону навколишнього природного середовища”.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 20 Закону України “Про охорону атмосферного повітря” не допускається спалювання промислових та побутових відходів, які є джерелами забруднення атмосферного повітря забруднюючими речовинами та речовинами з неприємним запахом або іншого шкідливого впливу, на території підприємств, установ, організацій і населених пунктів, за винятком випадків, коли це здійснюється з використанням спеціальних установок при додержанні вимог, встановлених законодавством про охорону атмосферного повітря. 
Підприємства, організації та установи в процесі їх господарської та іншої діяльності, якщо вона справляє шкідливий вплив на стан атмосферного повітря, зобов`язані здійснювати контроль у галузі охорони атмосферного повітря (ст. ст. 27, 29 Закону України “Про охорону атмосферного повітря”).
Відповідно до ст. 11 Закону України “Про охорону атмосферного повітря” для забезпечення екологічної безпеки, створення сприятливого середовища життєдіяльності, запобігання шкідливому впливу атмосферного повітря на здоров`я людей та навколишнє природне середовище здійснюється регулювання викидів найбільш поширених і небезпечних забруднюючих речовин, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України. Викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися після отримання дозволу на викиди, виданого суб`єкту господарювання, об`єкт якого належить до другої або третьої групи, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища або через центри надання адміністративних послуг. Викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися на підставі дозволу на викиди, виданого суб`єкту господарювання, об`єкт якого належить до першої групи, суб`єкту господарювання, об`єкт якого знаходиться на території зони відчуження, зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, або через центри надання адміністративних послуг.
Зміст наведених норм права свідчить про те, що викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися на підставі відповідного дозволу.
Згідно з п. п. 2, 3 Порядку проведення робіт, пов`язаних з видачею дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, обліку суб`єктів господарювання, які отримали такі дозволи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2002 № 302, дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами - це документ дозвільного характеру у сфері охорони атмосферного повітря, який надає право суб`єктам господарювання експлуатувати об`єкти, з яких надходять в атмосферне повітря забруднюючі речовини або їх суміші. 
За приписами п. 4 вищевказаного Порядку, суб`єкт господарювання отримує дозвіл на викиди до початку експлуатації об`єкта, у тому числі до проведення пусконалагоджувальних робіт. 
Організоване стаціонарне джерело викиду – це джерело викиду, з якого забруднюючі речовини надходять в атмосферне повітря через спеціально споруджені газоходи, димові труби, аераційні ліхтарі або інші споруди для відведення пилогазоповітряної суміші (ст. 1 Закону України “Про охорону атмосферного повітря”, п. п. 14.1.230 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України та п. п. 9 п. 2 Порядку). 
У разі зміни параметрів стаціонарних джерел, їх кількості, кількісного та якісного складу забруднюючих речовин, впровадження заходів щодо скорочення викидів до дозволів вносяться відповідні зміни шляхом отримання нового дозволу на викиди з урахуванням змін, що сталися на об`єкті (п. 7 Порядку).
Колегія суддів зауважує, що здійснення викидів забруднюючих речових в атмосферне повітря допускається виключно після отримання відповідного дозволу. І лише після отримання дозволу у суб`єкта господарювання виникає право на забруднення атмосферного повітря внаслідок використання стаціонарних джерел забруднення.
Як було встановлено судом, основним видом діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю “А-Енерго” є збирання небезпечних відходів. 
23.02.2018 Запорізькою обласною державною адміністрацією Товариству з обмеженою відповідальністю “А-Енерго” видано Дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами № 2322188800-149 (далі – Дозвіл). 
Термін дії дозволу - необмежений. 
Відповідно до п. 2.1.1 Дозволу, ні для одного з вказаних дозволених викидів в атмосферу не повинні перевищувати затверджені граничнодопустимі викиди та величини масової втрати, наведені в розділі 3 додатку до Дозволу. Інших викидів в атмосферу, що чинять суттєвий вплив на навколишнє середовище, бути не повинно.
Дозволені обсяги викидів забруднюючих речовин зазначені в пункті 3.2 Дозволу.
Відповідно до змісту дозвільного документа, товариство здійснює викиди забруднюючих речовин в повітря з одного стаціонарного джерела № 1 – труби (установка для термічного знищення відходів “УТ 300Д”), що знаходиться на промисловому майданчику, розташованому за адресою: Запорізька область, Запорізький район, селище Сонячне (промислова зона), вул. Сонячне шосе, 23.
Отже, відповідно до Дозволу, товариству надано право експлуатувати лише котел (утилізатор відходів) УТ 300Д, з якої надходять в атмосферне повітря забруднюючі речовини.
Вказане також значиться у документах, які є невід`ємною частиною Дозволу, зокрема: у звіті з інвентаризації викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря; у документах, у яких обґрунтовуються обсяги викидів, - у висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи від 12.07.2017 № 602-123-20-2/22304 з протоколом ДУ “Інститут громадського здоров`я ім. О.М. Марзєєва НАМН України від 10.07.2017 № 1233; у висновку державної екологічної експертизи щодо матеріалів оцінки впливів на навколишнє середовище від 15.12.2012 № 08/13.12.2017.
Відповідно до умов п. 2.5 Дозволу, Товариство з обмеженою відповідальністю “А-Енерго” у разі зміни технологічного обладнання стаціонарного джерела № 1 – труби (установка для термічного знищення відходів “УТ 300Д”) зобов`язано отримати новий дозвіл.
Під час досудового розслідування кримінального провадження № 42024080000000043, у ході проведення 08.01.2025 обшуку за участю спеціалістів Державної екологічної інспекції Південного округу (Запорізька та Херсонська області) встановлено, що на вищевказаному промисловому майданчику відповідача функціонують три джерела утворення забруднюючих речовин: 2 установки для термічного знищення відходів “УТ 300Д МЕД”, “УТ 50” та твердопаливна піч складського приміщення. 
Викиди від установок для термічного знищення відходів “УТ 300Д МЕД”, “УТ 50” здійснюються через спільну димову трубу яка є організованим джерелом викидів (б/н). Викиди від твердопаливної печі здійснюються у окрему димову трубу, яка також є організованим джерелом викидів (б/н).
Викиди від зазначених джерел здійснюються без відповідного дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, що є порушенням природоохоронного законодавства України. 
За результатами інструментально-лабораторних вимірювань показників складу та властивостей викидів спеціалістами Інспекції складено акт відбору проб з додатками від 08.01.2025 № 1-25/3 та, у подальшому, протокол вимірювань вмісту забруднюючих речовин в організованих викидах стаціонарних джерел від 14.01.2025 № 1-25/3. 
Установлено, що з установок термічного знищення відходів “УТ 300Д МЕД”, “УТ 50” середні концентрації становили: азоту оксиди - 7,69 мг/м^3, вуглецю оксид 47,19 мг/м^3, сірки діоксид - 15,73 мг/м^3, а з твердопаливної печі складського приміщення - азоту оксиди - 21,7 мг/м^3, вуглецю оксид - 793,44 мг/м^3 та сірки діоксин - 23,24 мг/м^3. 
Здійснення викидів зазначених забруднюючих речовини зі стаціонарних джерел товариства підтверджують фактичну роботу джерел викидів (устаткування) за відсутності відповідного дозволу. 
Під час проведення 09.01.2026 повторного обшуку на вищевказаному промисловому майданчику господарської діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю “А-Енерго”, за участі спеціалістів Інспекції, встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю “А-Енерго” продовжує здійснювати господарську діяльність з утилізації небезпечних відходів шляхом їх термічної обробки за допомогою установок для термічного знищення відходів “УТ 300Д”, “УТ 300Д МЕД”, “УТ 50” та використовувати твердопаливну піч, з яких лише установка “УТ 300Д” має дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря. 
Наслідки проведення відбору проб організованих викидів від установок “УТ 300Д МЕД”, “УТ 50” та твердопаливної печі засвідчили фактичні викиди забруднюючих речовин (азоту оксиди, вуглецю оксид та сірки діоксид), на які відсутній відповідний дозвіл.
Факт наднормативного викиду (без відповідного дозволу) зафіксовано Інспекцією в акті відбору проб організованих викидів від 09.01.2026 № 1-26/3 з додатками та протоколі вимірювань вмісту забруднюючих речовин в організованих викидах стаціонарних джерел від 12.01.2026 № 1-26/3.
Товариство з обмеженою відповідальністю “А-Енерго” в інформації на запит процесуального керівника у вищевказаному кримінальному проваджені від 27.01.2026 № 12-106вих-26, підтвердило наявність у товариства установок для термічного знищення “УТ 300Д МЕД” та “УТ 50” та їх використання. 
Скаржник при викладенні власної позиції, посилаючись на протокол обшуку від 08.01.2025, зазначає, що всі три установки - котли УТ “ 300Д”, “УТ 300Д МЕД” та “УТ 50” з`єднані в єдину систему транспортування газового потоку, а відтак вихід газу здійснюється з однієї труби (установка УД “ 300Д”), на яку, відповідно є Дозвіл. 
Колегія суддів вважає таке твердження Скаржника є помилковим, оскільки Дозвіл та документація до нього взагалі не містить даних щодо наявності та використання товариством у виробничій діяльності будь-яких інших організованих джерел викидів, окрім УД “300Д”. 
Враховуючи зазначене, апеляційний господарський суд виснує про те, що викиди від установок “УТ 300Д МЕД” та “УТ 50” здійснюються без відповідного дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, що є порушенням природоохоронного законодавства України.
Відповідно ст. ст. 33, 34 Закону України “Про охорону атмосферного повітря”, Особи, винні у: перевищенні обсягів викидів забруднюючих речовин, встановлених у дозволах на викиди; недотриманні вимог, передбачених дозволом на викиди несуть відповідальність згідно з законом. Шкода, завдана порушенням законодавства про охорону атмосферного повітря, підлягає відшкодуванню в повному обсязі. Методика розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища.
Наказом Міністерства енергетики та захисту довкілля України від 28.04.2020 № 277 затверджено та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 07.05.2020 за № 414/34697 Методику розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря (далі - Методика).
Згідно п.п. 1.2, 1.4 Методики, вона встановлює порядок визначення розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами здійснених юридичними особами незалежно від форми власності та господарювання, фізичними особами - підприємцями, а також юридичними особами - нерезидентами (далі - суб`єкти господарювання). Методика застосовується державними інспекторами України з охорони навколишнього природного середовища та державними інспекторами з охорони навколишнього природного середовища відповідних територій (далі - державні інспектори) при розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, що виявлені за результатами державного нагляду (контролю) за додержанням суб`єктами господарювання вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в частині охорони атмосферного повітря та/або їх залучення як спеціалістів у кримінальному провадженні.
Отже, прокурором та Інспекцією при розрахунку розміру збитків правомірно застосовано вказану Методику. Твердження відповідача щодо неправомірності застосування Методики при визначенні розміру збитків не обґрунтовані нормативно.
У пп. 2.1.1, 2.1.2 п. 2 розділу 2 Методики визначено, що наднормативними викидами забруднюючих речовин в атмосферне повітря вважаються викиди забруднюючих речовин, які перевищують затверджені гранично допустимі викиди, встановлені дозволом; викиди забруднюючих речовин, які перевищують затверджені гранично допустимі викиди, встановлені дозволом.
Факт наднормативного викиду забруднюючих речовин в атмосферне повітря встановлюється державними інспекторами за результатами інструментально-лабораторних методів контролю, документальної перевірки суб`єкта господарювання та/або розрахунковими методами (п. 2.2 розділу 2 Методики).
При визначенні наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря інструментально-лабораторними методами контролю використовуються результати вимірювань: - Держекоінспекції та її територіальних та міжрегіональних територіальних органів, уповноважених на проведення вимірювань, не пов`язаних з оцінкою відповідності продукції, процесів та послуг, відповідно до вимог до технічної компетентності та незалежності, визначених Мінекоенерго; - суб`єкта господарювання при здійсненні виробничого контролю за дотриманням встановлених нормативів викидів забруднюючих речовин. Такі результати вимірювань мають бути зафіксовані у робочих журналах лабораторій, або у протоколах вимірювань вмісту забруднюючих речовин в організованих викидах стаціонарних джерел або у звітах про інструментально-лабораторні вимірювання; випробувальних лабораторій з відповідною сферою акредитації, які акредитовані Національним агентством з акредитації України або іншими органами з акредитації, щодо яких у Національного агентства з акредитації України є угода про взаємне визнання акредитації (п. 2.3 розділу 2 Методики).
Як визначено у п. 3.11 розділу 3 Методики, час роботи джерела в режимі наднормативного викиду визначається з дати початку вчинення порушення до моменту його усунення з урахуванням фактично відпрацьованого часу. Інформацію про фактичний відпрацьований час в режимі наднормативного викиду (в годинах) надає суб`єкт господарювання по кожному джерелу викиду (утворення). У разі не надання суб`єктом господарювання інформації протягом 15 календарних днів з моменту отримання письмового запиту (припису) фактичний час роботи джерела викиду вважати 24 годинним на добу.
З метою встановлення розміру збитків, завданих несанкціонованими викидами забруднюючих речовин в атмосферне повітря, процесуальним керівником у кримінальному провадженні № 42024080000000043 Боріним А.Б. на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю “А-Енерго” скеровано запит від 27.01.2026 № 12-106вих-26 про надання годин роботи по кожному джерелу викидів за період з 08.01.2025 по 09.01.2026 включно.
У відповідь Товариство з обмеженою відповідальністю “А-Енерго” повідомило, що “на установках для термічного знищення “УТ 300Д МЕД” та “УТ 50 відсутні години роботи, оскільки вони все ще перебувають в процесі налаштування. Активне налаштування шляхом їх запалювання неодноразово мало місце протягом 09.12.2025-09.01.2026, але підрахунку годин їх тестування не велось. Твердопаливна піч для обігріву приміщення неодноразово запалювалась протягом грудня 2025 - січня 2026 року під час значного пониження температури повітря. Проте, через відсутність будь-якої системності таких запалювань, їх підрахунок також не вівся”. 
Отже, Скаржником години роботи установок “УТ 300Д МЕД”, “УТ 50”, а також твердопаливної печі фактично не надано.
Інформація про фактичний відпрацьований час в режимі наднормативного викиду по кожному джерелу викиду (утворення) суб`єктом господарювання не надана, у зв`язку з чим згідно Методики фактичний час роботи джерел викидів вважається 24 годинним за добу. Інспекцією фактичний час роботи джерела викидів відповідача обраховувався виходячи з наявних фактичних даних, а саме: за період часу з 08.01.2025 по 09.01.2026 розрахунковий період становить 8808 годин, а саме: у січні місяці 2025 року – 24 дні, у лютому – 28 днів, березень – 31, квітень – 30 днів, травень – 31 день, червень – 30 днів, липень – 31 день, серпень – 31 день, вересень – 30 днів, жовтень 31 день, листопад – 30 днів, грудень – 31 день, у січні 2026 року – 9 днів. Загальна кількість днів склала 367. Таким чином, кількість годин роботи джерела викиду складає: 367х24=8808 годин, з яких – 367 – кількість днів роботи джерела, 24 кількість годин в одній добі. 
23.02.2026 позивачем відповідно до положень Методики, розраховано збитки за наднормативний викид забруднюючих речовин в атмосферне повітря від джерел викидів № б/н, а саме від установок для термічного знищення відходів “УТ 300Д МЕД”, “УТ 50”, а також джерела викидів № б/н твердопаливної печі складського приміщення ТОВ “А-Енерго” за період з 08.01.2025 по 09.01.2026 на загальну суму 231 278 грн 79 коп. 
Відповідно до висновку експерта Запорізького науково-дослідного експертно криміналістичного центру МВС України від 20.03.2026 № СЕ-19/108-26/5203-ФХЕД, за результатами проведення судової інженерно-екологічної експертизи, розмір шкоди, завданої довкіллю внаслідок здійснення наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, від вищевказаних джерел викидів в результаті здійснення господарської діяльності Товариством з обмеженою відповідальністю “А-Енерго” за адресою: Запорізька область, Запорізький район, с. Сонячне, вул. Сонячне шосе, 23, за період з 08.01.2025 по 09.01.2026 становить 231 276 грн 41 коп.
Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає зроблений розрахунок розміру збитків правильним, прокурором та позивачем належними та допустимими доказами підтверджено здійснення відповідачем викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря у період з 08.01.2025 по 09.01.2026.
Прокурором та Інспекцією при розрахунку розміру збитків правомірно застосовано вказану Методику. Твердження Скаржника щодо неправомірності та помилковості обрахування годин роботи джерела викиду не обґрунтовані ні нормативно, ні документально.
Згідно зі ст. ст. 33, 34 Закону України “Про охорону атмосферного повітря” особи, винні, зокрема, у викидах забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу спеціально уповноважених на те органів виконавчої влади несуть відповідальність згідно з законом.
Шкода, завдана порушенням законодавства про охорону атмосферного повітря, підлягає відшкодуванню в повному обсязі. Методика розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища.
Відповідно до положень п. 2.1.2 Методики до наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря віднесено, зокрема, викиди забруднюючих речовин, на які відсутній дозвіл, уключаючи окремі забруднюючі речовини, викиди яких підлягають регулюванню відповідно до законодавства.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначено статтею 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Тобто, за змістом даної правової норми, підставою для виникнення цивільно-правової відповідальності є наявність шкоди, протиправна поведінка (дія чи бездіяльність) заподіювача шкоди, причинний зв`язок між ними та наявність вини особи, яка заподіяла шкоду.
Слід зазначити, що відшкодування збитків у даному випадку спрямоване саме на компенсацію шкоди, заподіяної забрудненням навколишнього природного середовища та погіршенням якості природних ресурсів.
В контексті вищевикладеного, у даному випадку застосуванню підлягають саме положення статті 1166 Цивільного кодексу України.
Відповідно до наведених вище приписів законодавства, обов`язок здійснювати організаційно-господарські, технічні та інші заходи щодо забезпечення виконання вимог, передбачених нормативами екологічної безпеки у галузі охорони атмосферного повітря, дозволами на викиди забруднюючих речовин, контроль за обсягом і складом забруднюючих речовин, що викидаються в атмосферне повітря покладається на суб`єктів господарювання, що здійснюють викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря.
У даному випадку в діях Скаржника наявні всі складові елементи цивільно правової відповідальності, а саме: недотримання відповідачем нормативно визначених умов викидів забруднюючих речовин в атмосферу, зокрема вимог ст. ст. 10, 11 Закону України “Про охорону атмосферного повітря”, є протиправною формою поведінки, яка полягає у здійсненні викиду забруднюючих речовин із стаціонарних джерел за відсутності дозволу; наслідком протиправної поведінки товариства є шкода, заподіяна навколишньому природному середовищу, одним із природних ресурсів якого є атмосферне повітря. Така шкода перебуває у безпосередньому причинному зв`язку з протиправною поведінкою Відповідача, адже її заподіяння зумовлено невиконанням ним однієї з обов`язкових умов здійснення діяльності стаціонарними джерелами викидів забруднюючих речовин в атмосферу лише за наявності дозволу виданого спеціально уповноваженим органом виконавчої влади; вина полягає у здійсненні викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу, адже він, як суб`єкт господарювання, не виконав свого обов`язку щодо його своєчасного отримання.
В свою чергу апеляційний суд зазначає, що Скаржником належним чином не доведено відсутність його вини у заподіянні шкоди.
Посилання Скаржника на те, що наявність на розгляді у Запорізькому районному суді Запорізької області кримінальної справи № 317/2501/26 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 239, ч. 1 ст. 241 , ч. ч. 1, 2 ст. 364-1 КК України, а саме за забруднення атмосферного повітря, унеможливлює розгляд господарської справи № 908/1065/26 за позовом Запорізької обласної прокуратури в інтересах Інспекції про стягнення з ТОВ “А-Енерго” шкоди, завданої державі внаслідок наднормативного викиду забруднюючих речовин в атмосферне повітря, колегією суддів до уваги не приймається. 
Предметом спору у цій справі є стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “А-Енерго” шкоди, заподіяної державі внаслідок наднормативного викиду забруднюючих речовин в атмосферне повітря.
Згідно із ч. 1 ст. 68 Закону України “Про охорону навколишнього природного середовища” порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність.
Законодавством України може бути встановлено відповідальність і за інші порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища.
Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.
Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забрудненням навколишнього природного середовища та погіршенням якості природних ресурсів.
Визначення складу екологічних правопорушень і злочинів, порядок притягнення винних до адміністративної та кримінальної відповідальності за їх вчинення встановлюються Кодексом України про адміністративні правопорушення та Кримінальним кодексом України (ст. 70 Закону України “Про охорону навколишнього природного середовища”).
Ключова ознака, що відмежовує кримінальну відповідальність від адміністративної, - це створення небезпеки для життя або здоров`я людей, загибель людей або настання тяжких наслідків.
Отже, цивільна відповідальність настає незалежно від наявності адміністративного або кримінального провадження. 
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені ст. 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. 
У даному випадку у діях відповідача наявні всі складові елементи цивільно-правової відповідальності, а саме: протиправність поведінки полягає у здійсненні наднормативного викиду забруднюючих речовин в атмосферне повітря за відсутності дозволу, внаслідок чого було заподіяно шкоду (причинний зв`язок), вина полягає у тому, що відповідач був обізнаним про недопустимість перевищення граничнодопустимих викидів забруднюючих речовин у повітря та необхідність отримання дозволу, однак допустив такі викиди, дозвіл не отримав. 
В свою чергу, посадова особа відповідача ОСОБА_2 , обвинувачується, в тому числі, за статтею 364-1 Кримінального кодексу України “Зловживання повноваженнями службовою особою юридичної особи приватного права незалежно від організаційно-правової форми” за якою, в тому числі, відповідно якої, зловживання повноваженнями, тобто умисне, з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб використання всупереч інтересам юридичної особи приватного права незалежно від організаційно-правової форми службовою особою такої юридичної особи своїх повноважень, якщо це завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам або інтересам окремих громадян, або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб.
Стягнення шкоди, завданої відповідачем наднормативними викидами забруднюючих речовин в атмосферне повітря, а саме роботою стаціонарних джерел без дозволу на викиди, та розгляд обвинувального акту щодо посадової особи відповідача, є різними формами судочинства і хоч і містять наявність завданої шкоди, але є різними по суті та природі справами.
Відповідно до частини ч. 4 ст. 68 Закону України “Про охорону навколишнього природного середовища” та ст. 34 Закону України “Про охорону атмосферного повітря” підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.
Законодавством не заборонено звернення до господарського суду з позовом до суб`єкта господарювання, яким безпосередньо спричинено шкоду навколишньому середовищу. 
Постановою Верховного Суду від 21 червня 2023 року в справі № 420/2910/22 визначено, що абзацом другим розділу І Закону України “Про Основні засади (стратегію) державної екологічної політики України на період до 2030 року” першопричинами екологічних проблем України визначено, зокрема неефективну систему державного управління у сфері охорони навколишнього природного середовища та регулювання використання природних ресурсів, зокрема неузгодженість дій центральних і місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, незадовільний стан системи державного моніторингу навколишнього природного середовища; незадовільний контроль за дотриманням природоохоронного законодавства та незабезпечення невідворотності відповідальності за його порушення.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду, що міститься у постанові від 6 липня 2021 року у справі № 922/3025/20, закріплений обов`язок держави забезпечувати екологічну безпеку і підтримувати екологічну рівновагу на території України у взаємозв`язку з закріпленим в законі принципом щодо обов`язковість додержання встановлених екологічних правил при здійсненні господарської, управлінської та іншої діяльності дає підстави для висновку про наявність прямого державного інтересу у забезпеченні реалізації зазначених положень. З метою мінімізації ризиків та зменшення негативних наслідків від недотримання зазначених положень, державні органи повинні діяти у найкоротші строки, оскільки порушення вимог екологічної безпеки може призвести до некерованих незворотних наслідків.
Крім того, Рішенням Ради національної безпеки і оборони України від 23 березня 2021 року “Про виклики і загрози національній безпеці України в екологічній сфері та першочергові заходи щодо їх нейтралізації”, введеним у дію Указом Президента України від 23 березня 2021 року № 111/2021, наголошено на тому, що високий рівень ризиків для природних екосистем та здоров`я населення, зумовлений, зокрема значним забрудненням довкілля через техногенне навантаження, нераціональне використання природно-ресурсного потенціалу, значні обсяги накопичених в Україні відходів.
Статтею 47 Закону України “Про охорону навколишнього природного середовища” визначено, що для фінансування заходів щодо охорони навколишнього природного середовища утворюються Державний, республіканський Автономної Республіки Крим та місцеві фонди охорони навколишнього природного середовища. Основою для формування зазначених фондів є кошти, сплачені у вигляді частини екологічного податку, частина грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в результаті господарської та іншої діяльності, згідно з чинним законодавством тощо. 
Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 29 Бюджетного кодексу України джерелами формування спеціального фонду Державного бюджету України в частині доходів є, зокрема, 30 % грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності. 
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 69-1 Бюджетного кодексу України до Документ сформований в системі “Електронний суд” 30.04.2026 15 надходжень спеціального фонду місцевих бюджетів належать, зокрема, 70 % грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, в тому числі: до бюджетів місцевого самоврядування (крім бюджетів міст Києва та Севастополя) – 50 %, обласних бюджетів та бюджету АРК – 20 %; бюджетів міст Києва та Севастополя – 70%. 
За змістом п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 № 215, Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку: забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунка, зокрема здійснює розподіл бюджетних коштів між державним бюджетом, бюджетами Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя, між місцевими бюджетами, а також між загальним та спеціальним фондами бюджету відповідно до нормативів відрахувань, визначених бюджетним законодавством, і їх перерахування відповідно до законодавства.
Отже, функції з розподілу коштів після їх зарахування на спеціальний рахунок віднесено до повноважень Державної казначейської служби, яка наділена усіма необхідними повноваженнями для здійснення такого розподілу між державним та місцевими бюджетами.
Кошти місцевих, Автономної Республіки Крим і Державного фондів охорони навколишнього природного середовища можуть використовуватися тільки для фінансового забезпечення здійснення природоохоронних заходів, включаючи заходи для зниження забруднення навколишнього природного середовища та дотримання екологічних нормативів і нормативів екологічної безпеки, для зниження впливу забруднення навколишнього природного середовища на здоров`я населення. 
Зазначені норми означають, що завдані природним ресурсам збитки сплачуються на єдиний розподільчий казначейський рахунок відповідної місцевої ради в користь зведеного бюджету, із якого місцевим органом Державної казначейської служби у подальшому розподіляються конкретні суми коштів до Державного, обласного та місцевого бюджетів у вищевказаному співвідношенні.
Відтак, всі кошти за заподіяну екологічну шкоду стягуються за місцем заподіяння шкоди на один казначейський рахунок спеціального фонду охорони навколишнього природного середовища, відкритого на відповідну раду.
Також Скаржник зазначає, що в обвинувальному акті відносно ОСОБА_1 містяться дані про проведення 08.01.2025 обшуку на ділянці з координатами 47.889482, 3499518, які за відомостями Широківської сільської ради розташовані у м. Запоріжжі (лист від 22.06.2026 № 1960/02.01-01, наданий до апеляційної скарги). При цьому, сільська рада повідомляє, що межі громади не затверджені.
З огляду на вказане, Скаржник вважає, що позовна вимога про стягнення коштів на рахунок територіальної громади с. Широке не підлягає задоволенню.
За приписами ст. 47 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» для фінансування заходів щодо охорони навколишнього природного середовища утворюються Державний, республіканський Автономної Республіки Крим та місцеві фонди охорони навколишнього природного середовища.
Автономної Республіки Крим та місцеві фонди охорони навколишнього природного середовища утворюються у складі бюджету Автономної Республіки Крим та відповідного місцевого бюджету за місцем заподіяння екологічної шкоди за рахунок : частини екологічного податку згідно із законом; частини грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в результаті господарської та іншої діяльності, згідно з чинним законодавством.
Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 26.11.2020 № 290 затверджено Кодифікатор адміністративно-територіальних одиниць та територій територіальних громад (далі – КАТОТТГ).
За даними КАТОТТГ Широківській сільській територіальній громаді присвоєно код UA23060330000027462.
Відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 № 713-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Запорізької області», селище Сонячне увійшло до складу Широківської сільської громади.
Колегія апеляційного господарського суду зазначає, що ТОВ «А-Енерго» допущено наднормативні викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря та спричинено шкоду, внаслідок здійснення господарської діяльності на промисловому майданчику, розташованому за адресою: Запорізька область, Запорізький район, селище Сонячне (промислова зона), вул. Сонячне шосе, 23.
Провадження ТОВ «А-Енерго» діяльності та фактичне розташування його потужностей, обладнання за вищевказаною адресою підтверджується наступними документами, зокрема:
- дозволом на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами від 23.02.2018 № 2322188800-149 від 23.02.2018, виданим Відповідачу Запорізькою обласною державною адміністрацією. Відповідно до змісту дозвільного документа, фактичне місцезнаходження – промисловий майданчик, розташований за адресою: Запорізька область, Запорізький район, селище Сонячне (промислова зона), вул. Сонячне шосе, 23;
- договором оренди нерухомого майна від 04.01.2022 № 04/01/22 укладеного між ТОВ «Ремонтно-будівельне управління № 51» та ТОВ «А Енерго» щодо надання останньому у платне користування нерухомого майна за вищевказаною адресою (п. 1.1.2 договору);
- матеріалами кримінального провадження № 42024080000000043 від 07.05.2024 за ч. 1 ст. 241, ч. 2 ст. 239, ч. ч. 1, 2 ст. 364-1 КК України: ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25.12.2024 по справі № 335/13797/24, протоколами обшуків від 08.01.2025 та 09.01.2026, актами відбору проб Інспекції з додатками від 08.01.2025 № 1-25/3, від 09.01.2026 № 1-26/3 з додатками, обвинувальним актом відносно фінансового директора ТОВ «А-Енерго» Андреєва В.А.
Отже, аналізуючи наявні в матеріалах господарської справи документи, в яких фактичним місцем провадження ТОВ «А-Енерго» господарської діяльності вказано адреса: Запорізька область, Запорізький район, селище Сонячне (промислова зона), вул. Сонячне шосе, 23, колегія суду відхиляє доводи Скаржника в цій частині та вважає, що позовна вимога про стягнення коштів на рахунок територіальної громади с. Широке є такою, що підлягає задоволенню.
Принагідно, колегія апеляційного господарського суду звертає увагу сторін на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 01.09.2026 по справі № 317/2501/26, яка розміщена на веб-сайті Єдиного реєстру судових рішень, за змістом якої вбачається, що судом апеляційної інстанції встановлено, що директор ТОВ «А-Енерго» ОСОБА_1 організував та здійснив наднормативний викид забруднюючих речовин в атмосферне повітря, без дозволу на викиди, завдавши державі матеріальних збитків на території діяльності товариства, за адресою: Запорізька область, Запорізький район, с. Сонячне, вул. Сонячне шосе, 23, З наведеного слідує, що місцем вчинення інкримінованого кримінального правопорушення є вищезазначена адреса.
Також, наказом Міністерства фінансів України від 14.01.2011 № 11 "Про бюджетну класифікацію" затверджено код класифікації доходів бюджету для грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності - 24062100. Даний рахунок відкривається за балансовим рахунком, який називається: кошти, які підлягають розподілу між державним і місцевими бюджетами та згідно коду бюджетної класифікації 24062100: грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності. Сума зараховується в повному обсязі на один рахунок місцевої ради, а потім йде автоматичне відсоткове розмежування між рівнями бюджету відповідно до пункту 4 частини першої статті 69-1 Бюджетного кодексу України.
У даному випадку інтерес держави є як економічним, полягає у поповненні відповідних бюджетів грошовими коштами, так і екологічним, оскільки за рахунок вказаних коштів здійснюватиметься фінансування заходів щодо охорони навколишнього природного середовища. 
Відповідно до ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно з ч. 2 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно з ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Також у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини в вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Враховуючи викладене, наявними є підстави для покладення на Скаржника цивільно-правової відповідальності у вигляді стягнення шкоди.
У цій справі суд апеляційної інстанції вважає, що Скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції. 
Таким чином, доводи Скаржника, наведені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи та спростовуються вищевикладеним.
За результатом апеляційного перегляду справи колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.
Підсумовуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що викладені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування судового рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні Скаржником норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного судового рішення не знайшли свого підтвердження.
За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права.
За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін.

СУДОВІ ВИТРАТИ
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "А-Енерго" на рішення Господарського суду Запорізької області від 01.07.2026 у справі №908/1065/26 - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Запорізької області від 01.07.2026 у справі №908/1065/26 - залишити без змін.
Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. 
Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст. ст. 286-289 ГПК України. 

Головуючий суддя С.В. Мартинюк

Суддя Ю.В. Фещенко 

Суддя Я.С. Золотарьова