ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2026 року	м. Львів	Справа № 596/227/26 пров. № А/857/34395/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді Шавеля Р.М.,
суддів Глушка І.В. та Глазька С.М.,
з участю секретаря судового засідання - Нагибайло Т.О.,

а також сторін (їх представників):
від позивача - Тесля П.О.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Гусятинського районного суду Тернопільської обл. від 07.05.2026р. в адміністративній справі за позовом представника адвоката Теслі Петра Олексійовича, діючого на підставі ордеру на надання правничої допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі (суддя суду І інстанції: Митражик Е.М.; час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 09 год. 30 хв. 07.05.2026р., смт.Гусятин Тернопільської обл.; дата складання повного рішення суду І інстанції: не зазначена),-
В С Т А Н О В И В:

18.02.2026р. за допомогою системи «Електронний суд» представник адвокат Тесля П.О., діючий на підставі ордеру на надання правничої допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив поновити строк звернення до суду; скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, № 5АВ13217730 від 11.11.2025р., про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, а провадження закрити за відсутності складу адміністративного правопорушення (а.с.2-4).

Згідно ухвали суду від 05.03.2026р. відкрито провадження у справі, визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновлено пропущений строк на звернення до суду; вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін (а.с.22 і на звороті).

Рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської обл. від 07.05.2026р. заявлений позов задоволено; скасовано постанову № 5АВ13217730 від 20.11.2025р. про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, за ч.1 ст.122 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі 340 грн., а провадження по справі про адміністративне правопорушення закрито (а.с.65-68).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач Департамент патрульної поліції /ДПП/, який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що у своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.72-76).
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що особливості притягнення до адміністративної відповідальності в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, визначені ст.ст.14-2, 279-1, 279-3 КУпАП.
Спірні правопорушення зафіксовано технічним засобом – Каскад, який відповідає вимогам ДСТУ 8809:2018; інформація про допущені правопорушення міститься у мережі Інтернет на відповідному сайті.
Оскільки власником автомобіля марки «Volkswagen ID.4», державний номерний знак НОМЕР_1 , який допустив перевищення встановленого обмеження швидкості, є ОСОБА_1 ; інша особа ( ОСОБА_2 ) із повідомленням про те, що саме ним допущено порушення Правил дорожнього руху /ПДР/, до органу ДПП не зверталася; відомості про належного користувача відповідно до даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів є відсутніми, тому спірна постанова відповідає вимогам діючого законодавства.

Представник позивача - адвокат Тесля П.О. скерував до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права та ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.94-97).

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга підлягає до задоволення, з наступних мотивів. 

Відповідно до п.п.1, 4 ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Як встановлено під час судового розгляду, відповідно до постанови № 5АВ13217730 від 11.11.2025р. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, о 17 год. 15 хв. 11.11.2025р. водій автомобіля марки «Volkswagen ID.4», державний номерний знак НОМЕР_1 , на автодорозі М19 Доманове-Ковель-Чернівці-Тереблече 374 км + 935 при обмеженні швидкості руху 50 км/год. рухався зі швидкістю 90 км/год., чим перевищив встановлені обмеження швидкості руху транспортних засобів на 40 км/год., чим порушив вимоги п.12.9 (б) Правил дорожнього руху України. Швидкість руху вимірювалася за допомогою технічного засобу Каскад 081-1120.
На підставі наведеного відповідачем визнано позивача винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, і накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. (а.с.19).

Приймаючи рішення по справі та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 показав, що 11.11.2025р. він керував транспортним засобом марки «Volkswagen ID.4», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить позивачу - його доньці ОСОБА_1 , та порушив ПДР шляхом перевищення допустимої швидкості руху. Оскільки він веде всі розрахунки в сім`ї та штрафи на автомобілі приходять йому на додаток, тому, отримавши на додаток вказаний штраф, одразу оплатив його. Про штраф позивача не повідомив; вищевказаним автомобілем позивач не користується.
Згідно довідки про видачу готівкових коштів АТ КБ «ПриватБанк» від 16.02.2026р. слідує, що о 10 год 59 хв. 11.11.2025р. мало місце зняття готівкових коштів у банкоматі в м.Львові по картці ОСОБА_1 .
В період з 28.11.2025р. по 01.12.2025р. позивач перебувала за межами України.
Отже, 11.11.2025р. позивач не керувала транспортним засобом марки «Volkswagen ID.4», державний номерний знак НОМЕР_1 , та про складення оскаржуваної постанови стосовно себе обізнана не була.
ОСОБА_2 , який керував транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, сплатив від імені ОСОБА_1 штраф та до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, не звертався та позивача про це не повідомив.
На підставі викладеного суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП, а саме у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Між тим, такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, не відповідають нормам матеріального права і фактичним обставинам справи, з наступних підстав.

Пунктом 11 ч.1 ст.23 Закону України № 580-VIII від 02.07.2015р. «Про Національну поліцію» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.
Статтею 40 вказаного Закону встановлено, що поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення:
1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень;
2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз;
3) безпілотні повітряні судна та спеціальні технічні засоби протидії їх застосуванню;
4) спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп`яніння;
5) спеціалізоване програмне забезпечення для здійснення аналітичної обробки фото- і відеоінформації, у тому числі для встановлення осіб та номерних знаків транспортних засобів.
Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних повітряних суднах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.
Поліція може використовувати інформацію, отриману за допомогою фото- і відеотехніки, технічних приладів та технічних засобів, що перебувають у чужому володінні (ч.1).
Інформація про змонтовані/розміщені технічні прилади, технічні засоби повинна бути розміщена на видному місці (ч.2).

Відповідно до п.12.9 «б» ПДР, затв. постановою КМ України № 1306 від 10.10.2001р., водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил.

Згідно ч.1 ст.122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Нормами КУпАП передбачено спрощений порядок фіксування адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, за умов якого протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, при цьому посадова особа має право винести безпосередньо постанову в справі про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст.283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Із матеріалів справи слідує, що позивач не оспорює сам факт перевищення швидкості автомобіля та порушення ПДР, зафіксованих обставин вчинення правопорушення (час і місце).
Водночас, спірним у справі є визначення суб`єкта правопорушення, який підлягає адміністративній відповідальності.

В частині визначення суб`єкта адміністративних правопорушень, передбачених ст.122 КУпАП, колегія суддів керується таким.

Приміткою ст.122 КУпАП визначено, що суб`єктом правопорушення в цій статті є особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, а в разі вчинення передбачених частинами першою - четвертою цієї статті правопорушень у виді перевищення обмеження швидкості руху транспортних засобів, проїзду на заборонний сигнал регулювання дорожнього руху, порушення правил зупинки, стоянки, а також установленої для транспортних засобів заборони рухатися смугою для маршрутних транспортних засобів, тротуарами чи пішохідними доріжками, виїзду на смугу зустрічного руху, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в автоматичному режимі, а також у разі порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), - відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України. У разі внесення змін до постанови про накладення адміністративного стягнення з підстав, встановлених абзацом третім частини першої статті 279-3 цього Кодексу, суб`єктом цього правопорушення може бути особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, зафіксованого в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису).
В свою чергу, згідно положень ч.1 ст.14-2 КУпАП адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі (за допомогою технічних засобів - приладів контролю за дотриманням правил дорожнього руху з функціями фото-, відеофіксації, які функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів з функціями запису, зберігання, відтворення і передачі фото-, відеоінформації), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.
Відповідальна особа, зазначена у частині першій цієї статті, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від відповідальності за адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), у випадках, передбачених статтею 279-3 цього Кодексу (ч.3 ст.14-2 КУпАП).
Відповідно до ч.1 ст.279-3 КУпАП відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), якщо протягом 20 календарних днів з дня вчинення відповідного правопорушення або з дня набрання постановою по справі про адміністративне правопорушення законної сили:
ця особа надала документ, який підтверджує, що до моменту вчинення правопорушення транспортний засіб вибув з її володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, або щодо протиправного використання іншими особами номерних знаків, що належать її транспортному засобу;
особа, яка керувала транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, звернулася особисто до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу.

Таким чином, суб`єктом адміністративних правопорушень, передбачених ст.122 КУпАП, може бути лише фізична особа, яка:
керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення;
є власником транспортного засобу;
є керівником юридичної особи, якій належить на праві власності транспортний засіб.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 автомобіль марки «Volkswagen ID.4», державний номерний знак НОМЕР_1 , зареєстрований та належить на праві власності ОСОБА_1 з 05.06.2024р. (а.с.18).
Вказана обставина не заперечується учасниками справи.

Згідно з п.3 Порядку внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, затв. постановою КМ України № 1145 від 08.10.2022р., підставою для внесення до Реєстру відомостей про належного користувача є електронна заява або заява, сформована та подана заявниками, якою визначено належного користувача безпосередньо власником транспортного засобу у зв`язку з передачею фізичній або юридичній особі транспортного засобу в користування.

Як слідує з матеріалів справи, позивач не скористався своїм правом на внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу.
Окрім цього, позивачем не дотримано вимоги ч.1 ст.279-3 КУпАП щодо звільнення від адміністративної відповідальності.
З огляду на вищенаведене, оскільки не було внесено відомостей про належного користувача до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а також за відсутності звернення особи, яка керувала транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, особисто до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також не надання документа (квитанції) про сплату відповідного штрафу, тому позивача правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності як фізичну особу, якій належить на праві власності транспортний засіб, і накладено стягнення.

Стосовно висновків суду про те, що в дійсності 11.11.2025р. спірним автомобілем керував ОСОБА_2 колегія суддів враховує, що останнім не дотримано вимоги ч.1 ст.279-3 КУпАП. Окрім цього, згідно інформаційних даних штраф за вказаною постановою сплачений, однак доказів про те, що такий оплачено саме ОСОБА_2 матеріали справи не містять.
Інші докази неможливості керування позивачем 11.11.2025р. автомобілем (банківська виписка, довідки про перебування на навчанні) колегія суддів відхиляє, оскільки останні не позбавляли можливості останню керувати автомобілем у визначений час.

Відтак, доводи сторони позивача не спростовують висновків відповідача, суперечать доказам у справі, а у своїй сукупності свідчать про бажання позивача з формальних причин та мотивів уникнути адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення.

Додатково колегія суддів враховує, що згідно з рішенням Європейського суду з прав людини в справі «O'Halloranand Francis v. The United Kingdom» будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.

На підставі наведеного, відповідачем правомірно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та обґрунтовано накладено на неї адміністративні стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. за кожне правопорушення.

В порядку ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта ДПП.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права (незастосування закону, який підлягав застосуванню), що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, через що рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні заявленого позову, з вищевикладених мотивів.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.ст.272, 286, 310, п.2 ч.1 ст.315, п.п.1, 4 ч.1 ст.317, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції задовольнити.
Рішення Гусятинського районного суду Тернопільської обл. від 07.05.2026р. в адміністративній справі № 596/227/26 скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову представника адвоката Теслі Петра Олексійовича, діючого на підставі ордеру на надання правничої допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, - відмовити.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Департамент патрульної поліції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і касаційному оскарженню не підлягає. 

Головуючий суддя	 	Р. М. Шавель 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	С. М. Глазько  	
Дата складання повного судового рішення: 15.07.2026р.