ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 500/545/26
24 липня 2026 року | м.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:
головуючого судді Юзьківа М.І. 
за участю:
секретаря судового засідання Вардецької І.Р.
представника позивача Вербицького Р.А. 
представника відповідача Чорнописької В.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання дій протиправними та скасування рішення і податкового повідомлення-рішення, -
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий виклад позиції позивача та заперечень відповідача
ОСОБА_1 (далі – позивач), в інтересах якого діє адвокат Вербицький Роман Анатолійович, звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Тернопільській області (далі – відповідач, або ГУ ДПС у Тернопільській області) у якому просить суд ухвалити рішення, яким визнати протиправним та скасувати:
рішення Головного управління Державної податкової служби у Тернопільській області від 28 жовтня 2025 року № 0189222405 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску;
податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Тернопільській області від 28 жовтня 2025 року № 00188992405;
податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Тернопільській області від 28 жовтня 2025 року № 00189242405;
податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Тернопільській області від 28 жовтня 2025 року № 00189262405;
податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Тернопільській області від 28 жовтня 2025 року № 00189042405;
податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Тернопільській області від 28 жовтня 2025 року № 00189102405;
податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Тернопільській області від 28 жовтня 2025 року № 00189322405;
вимогу Головного управління Державної податкової служби у Тернопільській області про сплату боргу (недоїмки) від 28 жовтня 2025 року № Ф-0189142405;
рішення Головного управління Державної податкової служби у Тернопільській області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 26 січня 2026 року № 0014482405.
Позовні вимоги у заявах по суті справи обґрунтовані тим, що на підставі наказу ГУ ДПС у Тернопільській області від 28.07.2025 № 1546-п призначено документальну позапланову невиїзну перевірку платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 , результати якої зафіксовані в акті від 15.09.2025 № 13562/19-00-24-05/ НОМЕР_1 .
За висновками контролюючого органу, які зазначені в акті перевірки, платник податків - фізична особа ОСОБА_1 набував у власність об`єкти нерухомого майна шляхом їх будівництва, замовником якого він виступав. Після введення багатоквартирних житлових будинків в експлуатацію відповідні записи вносилися до Державного реєстру речових прав державним реєстратором. На переконання контролюючого органу, платник податків провадив діяльність з будівництва багатоквартирних житлових будинків за видом діяльності 41.10 «Організація будівництва будівель» (с. Петриків, Тернопільський район), а також систематично здійснював продаж об`єктів нерухомості за видом діяльності 68.10 «Купівля та продаж власного нерухомого майна». Тому ОСОБА_1 у 2023-2024 роках реалізовано об`єкти нерухомості, що розташовані у житловому будинку за адресою по АДРЕСА_1 , на загальну суму 57 911 947,93 грн (вартість об`єктів нерухомості згідно з даними ФДМУ станом на 30.06.2025).
У зв`язку із наведеним, контролюючий орган дійшов висновку про те, що аналізовані операції носять систематичний характер, та відповідають ознакам підприємницької діяльності. Діяльність фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 з будівництва та реалізації квартир у багатоповерхових житлових будинках спрямована на досягнення економічних і соціальних результатів та здійснюється з метою одержання прибутку, а тому є підприємництвом.
На підставі встановлених обставин, ГУ ДПС здійснило таку правову кваліфікацію вчинених платником податків порушень вимог ПК України та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого здійснюють контролюючі органи:
порушення пункту 49.2, підпункту 49.18.5 пункту 49.18 статті 49 та пункту 177.11 статті 177 ПК України (пп.2.1.1 Акту, стор. 17): не подання декларації про майновий стан і доходи за 2024 рік станом на дату складання акта перевірки;
порушення пункту 44.1 статті 44 та пункту 177.10 статті 177 ПК України (пп.2.1.1 Акту, стор. 17): не надання на запит ГУ ДПС про надання інформації та її документальне підтвердження №11752/6/19-00-24-00 від 27.05.2025 первинні документи, регістри бухгалтерського обліку, фінансову звітність та інші документи, що підтверджують обчислення і сплату податків і зборів;
порушення приписів 162.1.1 пункту 162.1 статті 162, підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163, підпункту 164.1.3 пункту 164.1 пункту 164.2 статті 164, пункту 177.2, пункту 177.4 статті 177 ПК України, в результаті чого донараховано податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, отримані фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, що підлягає сплаті до бюджету всього в сумі 10 134 315,56 грн;
пунктів 292.1, 292.6, 292.14 статті 292, частини 2 пункту 291.4 статті 291, частини 1 частини підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 ПК України, що призвело до заниження податкових зобов`язань з єдиного податку всього в сумі 947 376,72 грн, в тому числі за 2023 рік в сумі 947 376,72 грн.
Такі висновки контролюючого органу позивач вважає безпідставними, оскільки на його думку документальна позапланова невиїзна перевірка призначена та проведена з порушенням норм податкового законодавства. Контролюючим органом не враховано рішення РНБО України від 21.07.2025 «Про запровадження правових і організаційних заходів щодо мораторію на безпідставні перевірки та втручання державних органів у діяльність бізнесу й стимулювання економічного зростання в Україні», яке введено в дію Указом Президента України від 21.07.2025 №538/2025. Позивач не здійснював продажу об`єктів нерухомості (квартир), а будівництво будинку здійснювалось за рахунок спільної діяльності з фізичними особами на підставі договорів про спільну діяльність, які в судовому порядку недійсними (удаваними) не визнавались. Контролюючий орган, не встановивши ані договірних умов відчуження, ані фактичних обставин отримання позивачем коштів у 2023-2024 роках, підміняє доказування доходу/виручки використанням довідкової вартості об`єктів нерухомості, визначеної станом на 30.06.2025 згідно довідки ФДМУ. Визначення контролюючим органом «ціни/вартості реалізації» станом на 30.06.2025, тобто після часу, у який він сам стверджує виконання правочинів (2023-2024 роки), є безпідставним. Зазначає, що здійснення функцій архітектурно-будівельного контролю не відноситься до повноважень податкових органів, а тому дотримання норм містобудівного законодавства не може бути предметом перевірки (оцінки) відповідачем. 
З урахуванням викладеного, просив позовні вимоги задовольнити.
Відповідач позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні. У Відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях вказує, що у зв`язку із не отриманням відповіді на запит ГУ ДПС у Тернопільській області «Про надання інформації та її документального підтвердження» від 27.05.2025 №11752/6/19-00-24-00 протягом 15 днів, контролюючим органом правомірно видано наказ від 10.07.2025 №1460-п «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки платника податків-фізичної особи ОСОБА_1 ». А у зв`язку із неможливістю розпочати позапланову виїзну перевірку (про що складено акт від 11.07.2025 №350/19-00-24-05/ НОМЕР_2 ) відповідач видав наказ №1546-п від 28.07.2025 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків-фізичної особи ОСОБА_1 ». Саме повне ігнорування запиту відповідача, який був надісланий позивачу з дотримання вимог податкового законодавства за податковою адресою позивача та не надання запитуваних у ньому документів на пояснень стали підставою в розумінні пп.78.1.1 п. 78.1 ст. 78 ПК України для проведення перевірки позивача. Другою підставою для проведення перевірки став факт неподання позивачем в установлений строк податкової декларації (пп.78.1.1 п. 78.1 ст. 78 ПК України) за 2024 рік.
В ході перевірки встановлено, що у 2024 році позивач отримував доходи від діяльності з організації будівництва будівель (КВЕД 41.10). Платник податків здійснював організаційне забезпечення будівельних робіт, координацію підрядників та контроль виконання будівельних процесів, що відповідало його правовому статусу замовника будівництва багатоквартирних житлових будинків. Позивач є власником земельних ділянок з кадастровим номером 6110100000:13:010:0107, площа 0,0392 га та кадастровим номером 6110100000:13:010:0108, площа 0,0392 га, на яких здійснюється будівництво об`єктів, що підтверджується даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з історією прав власності. Відповідно до Декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 01.11.2023 №ТП101231024543, замовником будівництва садибного житлового будинку із знесенням існуючого житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 ., є ОСОБА_1 .
За 2023-2024 роки ОСОБА_1 реалізовано об`єкти нерухомості, розташовані у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на загальну суму 57 911 947,93 грн. 
В ході перевірки було проведено аналіз документів наданих позивачем згідно листа від 05.09.2025, та встановлено, що згідно наданих договорів про спільну діяльність у будівництві сторони за цим договором зобов`язуються шляхом об`єднання своїх зусиль, без створення юридичної особи, спільно діяти для досягнення загальної мети: здійснення будівництва житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 . Організація будівництва житлового будинку здійснюється Стороною 1 (тобто ОСОБА_1 ), за рахунок вкладу Сторони 2 (фізичні особи), з наступною передачею Стороні 2 його частки у вигляді квартири. По закінченні будівництва та здачі його в експлуатацію право власності на квартиру виникає у Сторони 2 в залежності від можливості виділу частки будинку як окрему квартиру площею та технічними характеристиками згідно документів технічної інвентаризації. В договорах зазначено, що Сторона 2 у формі не забороненій законом зобов`язується здійснити фінансування організації будівництва шляхом сплати грошових коштів Замовнику будівництва або передачі для здійснення будівництва: будівельних матеріалів, обладнання та інше за домовленістю сторін. З метою організації будівництва Замовник будівництва має право залучати третіх осіб на умовах визначених договорами укладеними між Замовником будівництва та цими третіми особами. Замовник (Сторона 1) будівництва має право вимагати оплати вартості будівництва. Під час перевірки не було представлено документів ОСОБА_1 про залучення підрядників для здійснення будівництва. Поряд з тим, в реєстраційних документах зазначено - спосіб будівництва: господарський (власними силами). Однак, ОСОБА_1 до перевірки не було надано жодних документів щодо фінансування організації будівництва шляхом сплати грошових коштів чи передачі для здійснення будівництва: будівельних матеріалів, обладнання та інше Стороною 2. 
Враховуючи зазначене вище, а також те, що зазначені операції носять систематичний характер, та відповідають ознакам підприємницької діяльності підтверджує, що діяльність фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 з будівництва та реалізації квартир у багатоповерхових житлових будинках спрямована на досягнення економічних і соціальних результатів та здійснюється з метою одержання прибутку, а тому є підприємництвом, а суб`єкт підприємництва - підприємцем.
Також перевіркою виявлено, що первісно повинно було здійснюватися будівництво садибного житлового будинку із знесенням існуючого житлового будинку, господарських будівель і споруд, а після реконструкції утворився багатоквартирний будинок із квартирами, нежитловими приміщеннями, що потребує зміни цільового призначення земельної ділянки та отримання відповідних містобудівних умов і дозволів. Відсутність оформленої декларації про готовність об`єкта до експлуатації або сертифіката на об`єкт порушує вимоги ст. 39 Закону України №3038-VI. 
Контролюючий орган стверджує, що проведене будівництво або реконструкція фактично змінили призначення об`єкта: він перестав бути індивідуальним житловим будинком і набув характеристик багатоквартирного житлового будинку з квартирами та/або комерційними приміщеннями, що потребує застосування ліцензованих підрядників та оформлення належних дозвільних документів відповідно до вимог містобудівного законодавства. Відсутність відомостей про введення об`єкта в експлуатацію є критичною перешкодою для законного оформлення прав на квартири та нежитлові приміщення, а також може свідчити про порушення вимог законодавства у сфері містобудування та державного архітектурно-будівельного контролю.
Також контролюючий орган вказує, що набуті у власність об`єкти нерухомості шляхом їх будівництва ОСОБА_1 , реалізовував фізичним особам шляхом укладання договорів купівлі-продажу та їх нотаріального посвідчення.
Відповідно до довідок про оціночну вартість об`єктів нерухомості складених щодо квартир, які були реалізовані у 2024 році, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що оціночна вартість зазначених об`єктів нерухомості становить 51596103,12 грн. На підставі довідок контролюючий орган вважає правомірним визначення доходу від продажу об`єктів нерухомості виходячи з оціночної вартості, забезпечуючи рівність платників податків та дотримання положень п. 172.3 ст. 172 ПК України щодо бази оподаткування.
Рух справи у суді
Ухвалою суду від 16.02.2026 відкрито провадження у справі та вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.
Копію ухвали суду про відкриття провадження у справі відповідач отримав 16.02.2025, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа в системі "Електронний суд", яка міститься в матеріалах справи.
Ухвалою суду від 20.03.2026 суд перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання у справі на 21.04.2026.
Ухвалою суду від 21.04.2026, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 06.05.2026 року.
У зв`язку із неявкою представника відповідача у судове засідання, призначене на 06.05.2026, ухвалою суду від 06.05.2026, занесеною до протоколу судового засідання, розгляд справи по суті відкладено на 12.05.2026.
Ухвалою суду від 12.05.2026, занесеною до протоколу судового засідання, на підставі частини другої статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), суд повернув без розгляду клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі до вирішення справи №500/7113/25, у зв`язку із пропуском строків, визначених пунктом 2 частини третьої статті 236 КАС України. 
Ухвалою суду від 12.05.2026, занесеною до протоколу судового засідання, на підставі частини п`ятої статті 77 КАС України відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про витребування доказів у позивача.
В судовому засіданні 12.05.2026 суд розпочав розгляд справи по суті та після заслуховування вступного слова представника позивача оголосив перерву в судовому засіданні до 02.06.2026.
У зв`язку із неявкою представника позивача в судове засідання, призначене на 02.06.2026, ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, суд відклав розгляд справи на 24.06.2026.
В судовому засіданні 24.06.2026 суд заслухав вступне слово представників відповідача та перейшов до стадії дослідження доказів і оголосив перерву до 14.07.2026.
В судовому засіданні 14.07.2026 суд закінчив з`ясування фактичних обставин справи та перевірки їх доказами та після судових дебатів перейшов до стадії ухвалення рішення, яке ухвалено та проголошено 24.07.2026.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.
Головне управлінням ДПС у Тернопільській області у зв`язку з виявленням за результатами аналізу податкової інформації, фактів, які можуть свідчити про порушення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) податкового законодавства, в частині визначення доходу, отриманого ним у 2020-2024 роках при продажі об`єктів нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , за цінами нижче оціночної вартості, розрахованої модулем електронного визначення оціночної вартості Єдиної бази даних звітів про оцінку, або нижче ринкової вартості такого об`єкта, визначеної суб`єктом оціночної діяльності (оцінювачем) відповідно до законодавства та зазначеної у звіті про оцінку, зареєстрованому в Єдиній базі даних звітів про оцінку, передбаченому п.172.3 ст.172 Податкового кодексу України (далі - ПК України), що прирівнюється до податкового блага згідно з пп.164.2.17, пп.164.2.20 п.164.2 ст.164 ПК України, звернулось до позивача із запитом від 27.05.2025 №11752/6/19-00-24-00 «Про надання податкової інформації та документального підтвердження».
У вказаному запиті на підставі пп.16.1.5, пп.16.1.7 п.16.1 ст.16, пп.20.1.2 п.20.1 ст.20 та пп.73.3.1 п.73.3 ст.73 ПУ України, Головне управління ДПС у Тернопільській області просило надати інформацію та її документальне підтвердження у вигляді завірених копій, щодо будівництва та продажу об`єктів нерухомого майна, а саме:
права власності та цільового призначення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 ;
проектно-кошторисну документацію на будівництво багатоквартирного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ;
договору підряду на будівництво багатоквартирного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ;
акти приймання-передачі об`єктів завершеного будівництва;
документів, що свідчать про факт введення в експлуатацію завершеного будівництва;
порядок проведення розрахунків з підрядником/генпідрядником, пояснення та завірені копії документів про передачу/набуття ОСОБА_1 права на об`єкти нерухомого майна, за адресою: АДРЕСА_1 ;
виписки банку з первинними документами за період з 01.01.2020 по 31.12.2024;
довідки про оціночну вартість кожного реалізованого об`єкта, розрахованої модулем електронного визначення оціночної вартості Єдиної бази даних звітів про оцінку, або нижче ринкової вартості такого об`єкта, визначеної суб`єктом оціночної діяльності (оцінювачем) відповідно до законодавства та зазначеної у звіті про оцінку, зареєстрованому в Єдиній базі даних звітів про оцінку;
експертної оцінки кожної квартири, яка діяла на дату укладання кооперативного договору;
кооперативні договори дольової участі у фінансуванні житлового будинку з фізичними особами (картки рахунку по якому обліковувались зазначені операції тощо) в розрізі осіб та об`єктів нерухомості;
довідки про оціночну вартість кожного об`єкта, розрахованої модулем електронного визначення оціночної вартості Єдиної бази даних звітів про оцінку, або нижче ринкової вартості такого об`єкта, визначеної суб`єктом оціночної діяльності (оцінювачем) відповідно до законодавства та зазначеної у звіті про оцінку, зареєстрованому в Єдиній базі даних звітів про оцінку.
Вказаний запит був надісланий за податковою адресою позивача та повернувся до контролюючого органу з відміткою посадової особи АТ "Укрпошти" "адресат відсутній за вказаною адресою". 
У подальшому, заступник начальника управління-начальник відділу планових та позапланових перевірок оподаткування фізичних осіб управління оподаткування фізичних осіб ГУ ДПС у Тернопільській області адресував на ім`я заступника начальника ГУ ДПС у Тернопільській області Доповідну записку від 09.07.2025 №687/19-00-24-05, у якій після викладення суті питання, була висловлена пропозиція вирішити питання щодо проведення документальної позапланової виїзної перевірки ОСОБА_1 .
У зв`язку з цим, контролюючим органом на підставі пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, пп.78.1.1, пп.78.1.2 п.78.1 ст.78 ПК України був виданий наказ від 10.07.2025 №1460-п «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки платника податків-фізичної особи ОСОБА_1 », у якому було вирішено провести документальну позапланову виїзну перевірку платника податку-фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 10 липня 2025 року тривалістю 5 робочих днів. Перевірку провести за період діяльності з 01.01.2020 по 31.12.2024, з метою здійснення контролю за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування зі сплати податків, зборів, дотримання податкового та іншого не врегульованого ПК України законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.
Прибувши 10.07.2025 за податковою адресою платника податків-фізичної особи ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 , посадовими особами контролюючого органу встановлено відсутність платника податків-фізичної особи ОСОБА_1 за вказаною адресою, про що складено акт про неможливість розпочати позапланову виїзну перевірку від 11.07.2025 №350/19-00-24-05/3048.
На підставі пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, пп.78.1.1, пп.78.1.2 п.78.1 ст.78, ст.79 ПК України ГУ ДПС у Тернопільській області був виданий наказ від 28.07.2025 №1546-п «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків-фізичної особи ОСОБА_1 » з 02.09.2025 тривалістю 5 робочих днів. У наказі вирішено провести перевірку з питань дотримання своєчасності, достовірності, повноти нарахування, сплати податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2020 по 31.12.2024.
Копія наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 28.07.2025 №1546-п була надіслана платнику податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення (№4602100176151від 28.07.2025) та отримана платником податків-фізичною особою ОСОБА_1 15.08.2025, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
В ході перевірки платником згідно листа від 05.09.2025 (вх. ДПС №57965/6 від 05.09.2025) були надані копії таких документів: декларації про готовність об`єкта до експлуатації, орган, що видав Тернопільська міська рада, відділ державного архітектурно-будівельного контролю від 01.11.2023 №ТП101231024543, містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва від 21.12.2021 №587, витяг з реєстру будівельної діяльності щодо інформації про проектні документації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, договори про спільну діяльність у будівництві, акти приймання-передання, довідки про спільний розрахунок.
За наслідками проведеної перевірки складений акт від 15.09.2025 №13562/19-00-24-05/ НОМЕР_1 (далі – акт перевірки). 
В акті перевірки контролюючий орган зазначив про такі обставини.
ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зареєстрований як фізична особа – підприємець з 12.05.2021.
Перевіркою встановлено, що у 2024 році фізична особа - платник податків ОСОБА_1 отримував доходи від діяльності з організації будівництва будівель (КВЕД 41.10). Платник податків здійснював організаційне забезпечення будівельних робіт, координацію підрядників та контроль виконання будівельних процесів, що відповідало його правовому статусу замовника будівництва багатоквартирних житлових будинків. Платник податків є власником земельних ділянок, на яких здійснюється будівництво зазначених об`єктів, що підтверджується даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з історією прав власності. У межах цієї діяльності платник податків здійснював операції купівлі та продажу об`єктів нерухомості, що належали йому на праві власності, отримуючи дохід від продажу таких об`єктів.
Відповідно до Декларації про готовність об`єкта до експлуатації, орган, що видав Тернопільська міська рада, відділ державного архітектурно-будівельного контролю від 01.11.2023 № ТП101231024543, замовником будівництва садибного житлового будинку із знесенням існуючого житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 ., є ОСОБА_1 .
Згідно з інформацією, наявною в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_1 був власником (користувачем) земельних ділянок на яких відбувалося будівництво вищевказаного об`єкту нерухомості: кадастровий номер 6110100000:13:010:0107, площа 0,0392 га; кадастровий номер 6110100000:13:010:0108, площа 0,0392 га. Цільове призначення 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
Перевіркою встановлено, що платник податків - фізична особа ОСОБА_1 набував у власність об`єкти нерухомого майна шляхом їх будівництва, замовником якого він виступав. Після введення багатоквартирних житлових будинків в експлуатацію відповідні записи вносилися до Державного реєстру речових прав державним реєстратором. 
Контролюючий орган на підставі таких встановлених перевіркою обставин в акті перевірки дійшов висновків, що ОСОБА_1 провадив діяльність з будівництва багатоквартирних житлових будинків за видом діяльності 41.10 “Організація будівництва будівель” (с. Петриків, Тернопільський район), а також систематично здійснював продаж об`єктів нерухомості за видом діяльності 68.10 “Купівля та продаж власного нерухомого майна”, діяльність носила систематичний характер і відповідає ознакам підприємницької діяльності. 
Набуті у власність об`єкти нерухомості шляхом їх будівництва ОСОБА_1 , реалізовував фізичним особам шляхом укладання договорів купівлі-продажу та їх нотаріального посвідчення (ст.21 акта перевірки).
За 2023-2024 роки ОСОБА_1 реалізовано об`єкти нерухомості, розташовані у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на загальну суму 57 911 947,93 грн (загальна вартість згідно з даними ФДМУ станом на 30.06.2025).
Зазначену суму доходу від продажу об`єктів нерухомості контролюючий орган визначив на підставі довідок про оціночну вартість об`єктів нерухомості складених щодо квартир, які були реалізовані у 2024 році, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , які складені станом на 30.06.2025 р. 
Згідно з витягом з Реєстру будівельної діяльності №21-2021 від 28.12.2021 проведено будівництво садибного житлового будинку із знесенням існуючого житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 ; замовник - ОСОБА_1 .
Згідно з висновком щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, виданого ТОВ «Технічна інвентаризація об`єктів нерухомості» №562/23 від 13.11.2023, видано власнику ОСОБА_1 про те, що на підставі Декларації про готовність до експлуатації об`єкта, реєстраційний номер ТП 101231024543 від 01.11.2023 1/1, будинку. Фактичне користування житлового будинку, загальною площею 1 718,2 кв.м, житловою площею 720,6 кв.м.
В акті перевірки також зазначено, що набуті таким чином у власність об`єкти нерухомості ОСОБА_1 реалізовував фізичним особам (перелік об`єктів наведено у акті перевірки). 
Державна реєстрація об`єктів нерухомості здійснювалась на підставі акта приймання-передачі, договору про спільну діяльність у будівництві, довідки про повний розрахунок, висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна №562/23 від 13.11.2023, у якому зазначено, що його видано власнику ОСОБА_1 .
Також акт перевірки містить висновки, що проведене будівництво або реконструкція фактично змінили призначення об`єкта: він перестав бути індивідуальним житловим будинком і набув характеристик багатоквартирного житлового будинку з квартирами та/або комерційними приміщеннями, що потребує застосування ліцензованих підрядників та оформлення належних дозвільних документів відповідно до вимог містобудівного законодавства. Відсутність відомостей про введення об`єкта в експлуатацію є критичною перешкодою для законного оформлення прав на квартири та нежитлові приміщення, а також може свідчити про порушення вимог законодавства у сфері містобудування та державного архітектурно-будівельного контролю. 
Як слідує з матеріалів справи, предметом договорів про спільну діяльність у будівництві, які укладені позивачем з фізичними особами (учасниками спільної діяльності) та перелік яких наведено у акті перевірки, є зобов`язання сторін шляхом об`єднання своїх зусиль, без створення юридичної особи, спільно діяти для досягнення загальної мети: здійснення будівництва житлового будинку за адресою: м. Тернопіль, вул. Петриківська 6 (пункт 1.1 договору).
Пункт 1.2 договору визначає, що організація будівництва житлового будинку здійснюється стороною 1 за рахунок вкладу сторони 2, з наступною передачею стороні 2 його частки у житловому будинку.
За змістом пункту 1.3 договору організація будівництва полягає у вчиненні стороною 1, стороною 2 дій як “Замовника будівництва” пов`язаних із затвердженням та погодженням проектної документації на будівництво відповідно до вимог чинного законодавства України, отримання погодження здійснення будівництва у всіх компетентних органах, установах та організаціях відповідно до чинного законодавства України, отримання всієї необхідної документації та дозволів на будівництва та здійснення будівництва.
Керівництво спільною діяльністю за договором, а також ведення спільних справ доручається з правом передоручення стороні 1, далі у тексті договору іменується як “Замовник будівництва” (пункт 1.4 договору).
Щодо прав та обов`язків, то сторони їх погодили у таких пунктах договору.
2.1. Сторона 2 за цим договором у формі не забороненій законом зобов`язується здійснити фінансування організації будівництва шляхом сплати грошових коштів Замовнику будівництва або передачі для здійснення будівництва: будівельних матеріалів, обладнання та інше за домовленістю сторін.
2.2. Замовник будівництва за цим договором зобов`язується забезпечити організацію будівництва.
2.3. З метою організації будівництва Замовник будівництва має право залучати третіх осіб на умовах визначених договорами, укладеними між Замовником будівництва та цими третіми особами.
2.4. Замовник будівництва (сторона 1) має право вимагати оплати вартості будівництва.
Матеріали справи містять копії актів приймання-передачі, за якими (сторона 1 (позивач)) та (сторона 2) склали і підписали акт про те, що сторона 1 передала, а сторона 2 прийняла квартиру за договором про спільну діяльність у будівництві, а саме квартиру в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , з характеристиками згідно з договором; сторони підтверджують, що сторона 1 належним чином виконала зобов`язання відповідно до умов вказаного договору, а сторона 2 повністю сплатила ціну договору; цей акт є підставою для проведення державної реєстрації за покупцем права власності на вказану квартиру, а також довідки про повний розрахунок.
За результатами документальної перевірки на підставі акта № 13562/19-00-24-05/3048501877 від 15.09.2025 ГУ ДПС у Тернопільській області 28.10.2025 прийняло такі рішення щодо ОСОБА_1 :
податкове повідомлення-рішення № 00188992405 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 12 667 894,45 грн, у тому числі за основним платежем 10134315,56 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 2533578,89 грн;
податкове повідомлення-рішення № 00189322405 про застосування штрафної (фінансової) санкції за платежем податок на доходи фізичних осіб у сумі 340,00 грн (у зв`язку з неподанням декларації про майновий стан і доходи за 2024 рік);
податкове повідомлення-рішення № 00189242405 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 14 043 226,25 грн, у тому числі за основним платежем 11234581,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 2808645,25 грн;
податкове повідомлення-рішення № 00189262405 про збільшення суми грошового зобов`язання з єдиного податку з фізичних осіб на загальну суму 1 184 220,90 грн, у тому числі за основним платежем 947376,72 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 236 844,18 грн;
податкове повідомлення-рішення № 00189042405 про збільшення суми грошового зобов`язання з військового збору на загальну суму 1 055 857,87 грн, у тому числі за основним платежем 844526,30 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 211331,57 грн;
податкове повідомлення-рішення № 00189102405 про застосування адміністративного штрафу та інших санкцій у сумі 1020,00 грн;
рішення № 0189222405 про застосування штрафних санкцій за донарахування (або несвоєчасне нарахування) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (ЄСВ) у сумі 287 364,00 грн;
вимога про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску (ЄСВ) № Ф-0189142405, якою визначено заборгованість зі сплати ЄСВ у сумі 287 364,00 гри (недоїмка 287 364,00 грн);
рішення № 0014482405 від 26.01.2026 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, з урахуванням рішення ДПС України про результати розгляду скарги № 1241/9/99-00-06-02-01-06, донараховано штрафні санкції в розмірі 28 736,40 грн.
Рішенням Державної податкової служби України від 15.01.2026 №1241/6/99-00-06-02-01-06 податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Тернопільській області від 28.10.2025 № 00188992405, №00189242405, №00189262405, №00189042405, №00189102405, №00189322405, вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-0189142405, рішення про застосування штрафних санкцій №0189222405 залишено без змін, а скаргу платника податків – без задоволення.
Позивач не погодився з такими рішеннями відповідача та звернувся до суду з цим позовом.
Мотивувальна частина
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з таких міркувань.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовує та визначає Податковий кодекс України (ПК України; тут і надалі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до підпункту 19-1.1.1 пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК України контролюючі органи, зокрема, здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків.
Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
За змістом підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Пунктом 78.1 статті 78 ПК України встановлені підстави для проведення документальних позапланових перевірок, серед яких наявна така підстава, як отримання податкової інформації, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту (підпункт 78.1.1).
Судом встановлено, що ГУ ДПС у Тернопільській області скеровувало позивачу запит від 27.05.2025 №11752/6/19-00-24-00 «Про надання податкової інформації та документального підтвердження» за податковою адресою платника податків рекомендованим листом з повідомленням.
Відповідно до пункту 42.2 статті 42 ПК України, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
З огляду на вказані вимоги чинного законодавства, суд вважає, що запит позивачу про подання інформації контролюючим органом вручено з дотриманням вимог ПК України.
Відповідно до ст.73 ПК України у разі коли запит складено з порушенням вимог, викладених в абзацах першому та другому цього пункту, платник податків звільняється від обов`язку надавати відповідь на такий запит. Порядок отримання інформації органами державної податкової служби за їх письмовим запитом визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 73.3 статті 73 ПК України контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.
Такий запит підписується керівником (заступником керівника) контролюючого органу і повинен містити: 1) підстави для надіслання запиту відповідно до цього пункту, із зазначенням інформації, яка це підтверджує; 2) перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати; 3) печатку контролюючого органу.
Платники податків та інші суб`єкти інформаційних відносин зобов`язані подавати інформацію, визначену в запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження (крім проведення зустрічної звірки) протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту (якщо інше не передбачено цим Кодексом).
У разі надсилання запиту, де зазначено порушення платником податків законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, та в разі недотримання платником податків вимог щодо надання пояснень та документальних підтверджень, відповідна перевірка може бути призначена на підставі підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 ПК України. 
Отже, призначенню документальної позапланової перевірки, зокрема з підстав, визначених підпунктом 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 ПК України, передує ненадання (надання не в повному обсязі) платником податків пояснень та документальних підтверджень на письмовий запит контролюючого органу з відповідного питання, якщо такий запит оформлено і направлено відповідно до вимог законодавства.
Суд зазначає, що у запиті, що направлений податковим органом на адресу позивача, міститься вказівка на фактичну й правову підстави направлення запиту, опис інформації, що запитується, а також орієнтовний перелік документів, що її підтверджують.
Натомість, позивач запитувані документи та обґрунтовані пояснення не надав. 
З огляду на зазначене, суд вважає, що документальна позапланова виїзна перевірка платника податків-фізичної особи ОСОБА_1 призначена згідно з наказом відповідача від 10.07.2025 №1460-п правомірно.
Подібна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 17 квітня 2025 року у справі №160/18691/23.
У зв`язку із неможливістю розпочати позапланову виїзну перевірку (про що складено акт від 11.07.2025 №350/19-00-24-05/3048) відповідач у справі видав наказ №1546-п від 28.07.2025 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків-фізичної особи ОСОБА_1 ».
Оскільки перевірка згідно з наказом відповідача від 10.07.2025 №1460-п проведена не була, суд вважає безпідставними доводи позивача про проведення повторного (дублюючого) контрольного заходу за тотожним предметом.
Підсумовуючи зазначене, суд дійшов висновку про безпідставність доводів позивача про порушення порядку призначення та проведення податкової перевірки.
Щодо суті виявлених під час проведеної на підставі наказу ГУ ДПС в Тернопільській області від 28.07.2025 №1546-п документальної позапланової невиїзної перевірки порушень законодавства, суд зазначає таке.
За визначенням п.п. 14.1.36. ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Згідно з пп. 14.1.202 п.14.1 ст.14 ПК України продаж (реалізація) товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем товарів операції з надання товарів у межах договорів комісії (консигнації), поруки, схову (відповідального зберігання), доручення, довірчого управління, оперативного лізингу (оренди), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачі прав власності на такі товари;
В акті перевірки контролюючий орган дійшов висновків, що ОСОБА_1 провадив діяльність з будівництва багатоквартирних житлових будинків за видом діяльності 41.10 “Організація будівництва будівель” (с. Петриків, Тернопільський район), а також систематично здійснював продаж об`єктів нерухомості за видом діяльності 68.10 “Купівля та продаж власного нерухомого майна”, діяльність носила систематичний характер і відповідає ознакам підприємницької діяльності. 
Набуті у власність об`єкти нерухомості шляхом їх будівництва ОСОБА_1 , реалізовував фізичним особам шляхом укладання договорів купівлі-продажу та їх нотаріального посвідчення (ст.21 акта перевірки).
Натомість, матеріали справи не містять доказів укладення ОСОБА_1 договорів купівлі-продажу та їх нотаріального посвідчення, а тому вказані висновки контролюючого органу є безпідставними.
Водночас, в акті перевірки зазначено, що державна реєстрація права власності за фізичними особами, яким позивач реалізовував об`єкти нерухомості, здійснювалась на підставі актів приймання-передачі, договорів про спільну діяльність у будівництві, довідок про повний розрахунок, висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна №562/23 від 13.11.2023.
За змістом статей 181, 182, 331, 334 ЦК України, а також Закону України від 01.07.2004 № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на нерухоме майно, якщо воно підлягає державній реєстрації, виникає та підтверджується у встановленому законом порядку, зокрема шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Частини третя та четверта статті 334 ЦК України передбачають, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо ж ідеться про нерухоме майно, права на яке підлягають державній реєстрації, такі права виникають із дня державної реєстрації відповідно до закону.
Відповідно до частин третьої та четвертої статті 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення його створення. Якщо законом або договором передбачено прийняття такого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту прийняття його до експлуатації. Якщо ж право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації, воно виникає з моменту такої державної реєстрації.
За приписами статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.
Частиною першою статті 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. 
Пунктом 81 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127, визначено, що у разі коли право власності на закінчений будівництвом об`єкт відповідно до договору або закону набувається іншими особами, відмінними від замовника будівництва, або відповідно до договору набувається у спільну власність замовником будівництва та іншими особами, державному реєстратору подається відповідний договір, що передбачає набуття права власності на закінчений будівництвом об`єкт іншою особою, відмінною від замовника будівництва, або набуття права спільної власності замовника будівництва та іншої особи, чи у випадках, передбачених законом, інший документ, що підтверджує факт набуття права власності іншою особою, відмінною від замовника будівництва.
Якщо договір, за яким набувається право власності на закінчений будівництвом об`єкт іншими особами, відмінними від замовника будівництва, укладено не з відповідним замовником будівництва, державному реєстратору подаються договори, на підставі яких встановлюється послідовність переходу майнових прав на такий об`єкт від замовника будівництва до інших осіб та в подальшому до набувача права власності на закінчений будівництвом об`єкт.
Проаналізувавши вказані норми законодавства, суд зазначає, що сам факт реєстрації права власності на нерухоме майно за конкретною особою ще не є доказом того, що таке майно придбане безпосередньо за договором купівлі-продажу, бо таке може реєструватися в результаті виділу частки із спільного майна, зокрема і створеного в результаті здійснення спільної діяльності.
Статтею 1130 ЦК України передбачено, що за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об`єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об`єднання вкладів учасників.
Згідно зі статтею 1131 ЦК України визначено, що договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.
Відповідно до статті 1133 ЦК України вкладом учасника вважається все те, що він вносить у спільну діяльність (спільне майно), в тому числі грошові кошти, інше майно, професійні та інші знання, навички та вміння, а також ділова репутація та ділові зв`язки. Вклади учасників вважаються рівними за вартістю, якщо інше не випливає із договору простого товариства або фактичних обставин. Грошова оцінка вкладу учасника провадиться за погодженням між учасниками.
Стаття 1134 ЦК України передбачає, що внесене учасниками майно, яким вони володіли на праві власності, а також вироблена у результаті спільної діяльності продукція та одержані від такої діяльності плоди і доходи є спільною частковою власністю учасників, якщо інше не встановлено договором простого товариства або законом. Внесене учасниками майно, яким вони володіли на підставах інших, ніж право власності, використовується в інтересах усіх учасників і є їхнім спільним майном.
За приписами статті 1135 ЦК України під час ведення спільних справ кожний учасник має право діяти від імені всіх учасників, якщо договором простого товариства не встановлено, що ведення справ здійснюється окремими учасниками або спільно всіма учасниками договору простого товариства.
Стаття 1139 ЦК України визначає, що прибуток, одержаний учасниками договору простого товариства в результаті їх спільної діяльності, розподіляється пропорційно вартості вкладів учасників у спільне майно, якщо інше не встановлено договором простого товариства або іншою домовленістю учасників.
Частиною другою статті 1141 ЦК України, в тому числі, передбачено, що поділ майна, що є у спільній власності учасників, і спільних прав вимоги, які виникли у них, здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом.
Отож, за договором про спільну діяльність сторони зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить закону. Саме спільна мета є визначальною ознакою цього договору, оскільки вона формує зміст участі сторін у спільній діяльності. Договір укладається у письмовій формі, а його умови визначаються сторонами за домовленістю, якщо інше не встановлено законом. Закон прямо передбачає, що зміст такого договору може охоплювати, зокрема, питання координації спільних дій, ведення спільних справ, правового режиму майна, покриття витрат і збитків, а також участі сторін у результатах спільної діяльності. Спільна діяльність може здійснюватися як на основі об`єднання вкладів, так і без такого об`єднання; участь у спільній діяльності може мати як майновий, так і організаційний, професійний чи інший нематеріальний вимір, тобто вкладом у спільну діяльність можуть бути не лише речі або грошові кошти, а й дії учасника, спрямовані на досягнення спільної мети, якщо така форма участі відповідає домовленості сторін і змісту спільної діяльності. Внесене учасниками майно, яким вони володіли на праві власності, а також вироблена у результаті спільної діяльності продукція, за загальним правилом, є спільною частковою власністю учасників; після припинення договору простого товариства майно, що перебуває у спільній власності учасників, а також спільні права вимоги підлягають поділу у порядку, встановленому цивільним законодавством. 
Сам по собі майновий характер правовідносин не є ознакою саме купівлі-продажу, оскільки переважна більшість цивільно-правових договорів так чи інакше опосередковує рух майна, коштів або майнових прав. Отже, встановлення контролюючим органом майнових відносин між позивачем та іншими учасниками спільної діяльності ще не дає жодної підстави стверджувати, що це були саме відносини продавця і покупця.
Тому суд враховує, що сам по собі факт передання коштів ще не означає існування ціни у розумінні договору купівлі-продажу. Для такого висновку необхідно встановити, що відповідні кошти були саме грошовим еквівалентом відчужуваного майна в межах моделі продавець - покупець, а не іншим майновим елементом іншого договірного зв`язку.
Також сам по собі факт того, що одна сторона у підсумку стала власником конкретної квартири чи іншого об`єкта нерухомості, не є достатнім для висновку про купівлю-продаж, оскільки той самий зовнішній результат може бути досягнутий у межах договору про спільну діяльність у будівництві такої квартири і домовленість про спільну діяльність оформлена відповідно до волевиявлення сторін. У спільній діяльності сторони можуть також вступати у взаємні правовідносини щодо передання майна, здійснення виплат, оформлення результату, поділу або виділу, однак це ще не означає, що вони займають саме ролі продавця та покупця.
У даному випадку жодні докази, надані відповідачем, не вказують на те, що позивач передавав у власність фізичних осіб об`єкти нерухомості як продавець, а не як учасник договору про спільну діяльність.
Як стверджує відповідач у відзиві на позовну заяву, правовідносини між ОСОБА_1 та фізичними особами, з якими укладено договори про спільну діяльність, не відповідають умовам спільної діяльності в будівництві багатоквартирного житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 . А документальне оформлення таких правовідносин як спільна діяльність в будівництві багатоквартирного житлового будинку є удаваним, з метою приховування іншого виду правочину - договору купівлі-продажу об`єкта нерухомості - квартири.
Аналізуючи вказані висновки контролюючого органу на предмет їх відповідності цивільному законодавству, яке регулює спірні правовідносини, суд зазначає таке.
Згідно зі статтями 6, 11 та 12 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Відповідно до положень статті 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Положеннями частини першої статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
У постанові Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду вказано, що тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).
У статті 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно із статтею 215 ЦК України недійсні правочини поділяються на нікчемні та оспорювані. Нікчемні правочини - якщо їх недійсність установлена законом. У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України). Оспорювані правочини - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша зацікавлена особа заперечує їх дійсність на підставах, визначених законом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Верховний Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 січня 2019 року у справі № 759/2328/16-ц виснував, що нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним».
Тлумачення статей 215 та 216 ЦК України свідчить, що учасники цивільних відносин не можуть на рівні того чи іншого договору здійснювати його кваліфікацію як недійсного (нікчемного чи оспорюваного), визначати правові наслідки нікчемності правочину. За домовленістю сторін можуть змінюватися тільки правові наслідки оспорюваного правочину.
Стаття 235 ЦК України визначає правові наслідки удаваного правочину.
Так, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили (частина перша статті 235 ЦК України).
Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили (частина друга статті 235 ЦК України).
За змістом пункту 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі стаття 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний.
Отже, у випадку укладення удаваного правочину завжди має місце укладення двох правочинів: 1) реального правочину, вчиненого з метою створити певні юридичні наслідки; 2) правочину, вчиненого для приховання реального правочину. Удаваний правочин завжди нікчемний і сам по собі жодних юридичних наслідків не породжує. Сторони, здійснюючи удаваний правочин, приховують іншу юридичну дію, іншу мету, яку вони мали насправді на увазі. Реальний (прихований) правочин може бути дійсним або недійсним. Якщо правочин, який сторони насправді вчинили, відповідає вимогам закону, відносини сторін регулюються правилами, що його стосуються. Якщо ж правочин, який сторони насправді вчинили, суперечить законодавству, суд виносить рішення про визнання недійсним цього правочину із застосуванням наслідків, передбачених для недійсності правочинів такого типу. До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК України, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний.
З огляду на наведені нормативні положення вбачається, що закон не передбачає недійсність удаваного правочину, а лише пропонує застосувати до відносин сторін норми, що регулюють правочин, який сторони дійсно мали на увазі. На відміну від фіктивного, удаваний правочин, тобто правочин, який вчинений, щоб приховати інший, має на меті виникнення правових наслідків, але не тих, які афішуються фактом його вчинення. Фактично сторони прагнуть до вчинення іншого правочину. Дефектність прикриваючого правочину очевидна. Тобто удаваний правочин вчиняється для прикриття іншого правочину, внаслідок чого наявні два правочини - той, що прикривається, тобто прихований, і удаваний - такий, що прикриває перший правочин.
Отже, у даному випадку якщо відповідач вважає, що укладені позивачем з фізичними особами договори про спільну діяльність є удаваними, то він має діяти у відповідності до вимог статті 235 ЦК України.
Згідно з положеннями статті 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.
У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.11.2024 у справі № 911/934/23 Верховний Суд окремо звернув увагу на те, що стаття 228 ЦК України диференціює правові режими нікчемності та оспорюваності залежно від характеру порушення та встановлює особливі правові наслідки вчинення правочину з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства. Суд, посилаючись на усталене тлумачення цієї норми, відтворив правило: якщо правочин визнано недійсним за частиною третьою статті 228 ЦК України, то за наявності умислу в обох сторін у дохід держави стягується все одержане ними за угодою; за наявності умислу лише у однієї сторони усе одержане нею повертається іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується в дохід держави. Отже, йдеться не про звичайну двосторонню реституцію за статтею 216 ЦК України, а про особливий санкційний механізм майнових наслідків, прямо пов`язаний з умислом сторін і можливістю стягнення майна в дохід держави.
Тобто застосування статті 228 ЦК України не зводиться лише до визнання правочину недійсним, а передбачає відповідний, визначений у частині третій цієї норми, режим реагування, в якому вирішального значення набувають: наявність умислу сторін; встановлення того, чи діяли обидві сторони чи лише одна з них з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства; і, як наслідок, можливість стягнення в дохід держави всього одержаного або його частини.
З огляду на вищенаведене, суд погоджується з доводами позивача, що визнання правочину недійсним (встановлення його удаваності) здійснюється не інакше, як в порядку позовного провадження, шляхом пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою.
На час звернення позивача до суду з цим позовом та вирішення справи судом, відсутнє рішення суду, яке набрало законної сили про встановлення недійсності (удаваності) договорів про спільну діяльність, які контролюючий орган вважає удаваними.
Статтею 23 ПК України визначено, що базою оподаткування визнаються конкретні вартісні, фізичні або інші характеристики певного об`єкта оподаткування. База оподаткування - це фізичний, вартісний чи інший характерний вираз об`єкта оподаткування, до якого застосовується податкова ставка і який використовується для визначення розміру податкового зобов`язання. База оподаткування і порядок її визначення встановлюються цим Кодексом для кожного податку окремо.
Згідно з п.п. 14.1.54 п. 14.1 статті 14 ПК України дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді: доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів.
Відповідно до п.п. 172.3. статті 172 ПК України дохід від продажу об`єкта нерухомості, неподільного об`єкта незавершеного будівництва/майбутнього об`єкта нерухомості визначається виходячи з ціни, зазначеної в договорі купівлі-продажу, але не нижче оціночної вартості такого об`єкта, розрахованої модулем електронного визначення оціночної вартості Єдиної бази даних звітів про оцінку, або не нижче ринкової вартості такого об`єкта, визначеної суб`єктом оціночної діяльності (оцінювачем) відповідно до законодавства та зазначеної у звіті про оцінку, зареєстрованому в Єдиній базі даних звітів про оцінку.
Як слідує з матеріалів справи, суму доходів від продажу об`єктів нерухомості, зазначену в акті перевірки, контролюючий орган визначив на підставі довідок про оціночну вартість станом на 30.06.2025. Натомість реалізацію квартир, за висновками контролюючого органу, позивач здійснював впродовж 2023-2024 років.
Відтак, долучені до матеріалів справи відповідачем довідки про оціночну вартість об`єктів нерухомості, на переконання суду, не можуть бути достовірним доказом розміру доходу від продажу об`єктів нерухомості саме у 2024 році. 
Суд відхиляє доводи відповідача про порушення позивачем вимог законодавства у сфері містобудування та державного архітектурно-будівельного контролю, оскільки такі не підтверджені актами реагування органів архітектурно-будівельного контролю та нагляду відповідно до статей 41-41№ Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».
Безпідставними є і висновки контролюючого органу про порушення позивачем пункту 64.6 статті 64 ПК України у зв`язку з відсутністю на обліку у контролюючому органі договорів про спільну діяльність.
Так, з метою використання єдиної раціональної методики обліку платників податків і зборів у контролюючих органах відповідно до Податкового кодексу України наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 № 1588 затверджено Порядок обліку платників податків і зборів (далі - Порядок № 1588) .
Абзацом 4 пункту 3.6 Порядку № 1588 передбачено, що на обліку в контролюючих органах перебувають договори про спільну діяльність на території України без створення юридичних осіб, за якими уповноважені особи під час виконання договорів згідно з підпунктом 4 пункту 180.1 статті 180, підпунктом 212.1.15 пункту 212.1 статті 212, підпунктом 252.1.3 пункту 252.1 статті 252 розділу ІХ Податкового кодексу України є платниками відповідно податку на додану вартість, акцизного податку з реалізації пального або спирту етилового, рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин.
Отже, Прядком № 1588 передбачено взяття на облік у контролюючому органі лише тих договорів про спільну діяльність, учасниками яких є платники податку на додану вартість, акцизного податку з реалізації пального або спирту етилового, рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин. Натомість в акті перевірки такі відомості відсутні.
Підсумовуючи все зазначене вище, суд зазначає, що висновки контролюючого органу про отримання позивачем доходів від продажу об`єктів нерухомості за адресою: Тернопільська область, м.Тернопіль, вул. Петриківська, 6 не ґрунтуються на належних та достовірних доказах. 
Висновків контролюючого органу щодо отримання позивачем доходів на визначену суму 57 911 947,93 грн саме від спільної діяльності, акт перевірки не містить. 
Відтак податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Тернопільській області від 28.10.2025 № 00188992405, №00189242405, №00189262405, №00189042405, №00189322405, вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-0189142405, рішення про застосування штрафних санкцій від 28 жовтня 2025 року №0189222405, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 26 січня 2026 року № 0014482405 не відповідають критеріям правомірності рішень суб`єктів владних повноважень, викладеним у частині другій статті 2 КАС України, а тому такі є протиправними та підлягають скасуванню.
Згідно з пунктом 85.2 статті 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.
Пунктом 85.4 статті 85 ПК України передбачено, що при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).
Відповідний запит на отримання копій документів повинен бути поданий посадовою (службовою) особою контролюючого органу не пізніше ніж за п`ять робочих днів до дати закінчення перевірки.
Згідно з пунктом 121.1 статті 121 ПК України незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень.
За приписами пункту 85.6 статті 85 ПК України у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.
Верховний Суд неодноразово, зокрема у постанові від 17 серпня 2023 року у справі №380/8798/21, висловлював правову позицію про те, що обов`язок контролюючого органу здійснювати перевірку на підставі первинних документів кореспондується з обов`язком платника податків зберігати такі первинні документи та надавати їх при перевірці. Ненадання таких документів нормами пункту 44.6 статті 44 ПК України прирівнюється до їх відсутності. Винятком є випадки виїмки документів або іншого їх вилучення правоохоронними органами та іншими компетентними органами. Тобто, у разі ненадання платником податків документів для проведення перевірки, у контролюючого органу є законні підстави провести перевірку з використанням наявної у нього податкової інформації щодо задекларованих позивачем сум податкових зобов`язань та визнати ці суми непідтвердженими документально.
Також Суд касаційної інстанції у постанові від 11 лютого 2026 року у справі № 280/9924/24 звернув увагу на те, що за сталою та послідовною практикою Верховного Суду, викладеною, зокрема у постановах від 27 квітня 2022 року у справі №20/13197/20, від 22 червня 2022 року у справі №826/13633/17, від 23 березня 2023 року у справі №580/9734/21 18 квітня 2024 року у справі № 460/16521/23, за якою наслідки, передбачені пунктом 44.6. статті 44 ПК України, стосуються документів, що відповідають сукупно наступним умовам: документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки; на підставі яких платник веде облік доходів, витрат та інших показників; безпосередньо пов`язані із визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань; зберігання яких є законодавчим обов`язком платника податків; вимога щодо надання яких містилася у належно оформленому запиті контролюючого органу.
Судом встановлено, що в ході проведення перевірки платником згідно листа від 05.09.2025 (вх. ДПС №57965/6 від 05.09.2025) були надані контролюючому органу копії таких документів: декларації про готовність об`єкта до експлуатації, орган, що видав Тернопільська міська рада, відділ державного архітектурно-будівельного контролю від 01.11.2023 №ТП101231024543, містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва від 21.12.2021 №587, витяг з реєстру будівельної діяльності щодо інформації про проектні документації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, договори про спільну діяльність у будівництві, акти приймання-передання, довідки про спільний розрахунок.
Актів про не надання запитуваних документів контролюючим органом в процесі перевірки не складено і матеріали справи таких не містять. 
З огляду на вищезазначене, суд погоджується з доводами позивача про недоведеність об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого п.121.1 ст.121 ПК України, а відтак податкове повідомлення рішення від 28.10.2025 № 00189102405 є протиправним та підлягає скасуванню.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (Заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Суд зазначає, що інші доводи сторін, наведені у цій справі, вищезазначених висновків суду не спростовують.
Висновки за результатами розгляду справи
Відповідно до частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частиною першою та частиною другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За результатами розгляду справи суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для задоволення заявленого адміністративного позову. 
Судові витрати
Згідно частини першої статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Статтею 139 КАС України визначені правила розподілу судових витрат.
Відповідно до частин першої, третьої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 16 640,00 грн, що підтверджується квитанцією про сплату судового збору від 04.02.2026 №ПН1829621. 
У зв`язку із тим, що цей позов задоволено повністю, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді сплаченого судового збору пропорційно до задоволених вимог у розмірі 16 640,00 грн. за рахунок його бюджетних асигнувань.
Доказів понесення інших витрат суду надано не було.
На підставі викладеного та керуючись статтями 6, 9, 14, 72, 73, 77, 90, 241, 250, 257 КАС України, суд
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області задовольнити повністю.
Визнати протиправними та скасувати:
рішення Головного управління ДПС у Тернопільській області від 28 жовтня 2025 року № 0189222405 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску;
податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Тернопільській області від 28 жовтня 2025 року № 00188992405;
податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Тернопільській області від 28 жовтня 2025 року № 00189242405;
податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Тернопільській області від 28 жовтня 2025 року № 00189262405;
податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Тернопільській області від 28 жовтня 2025 року № 00189042405;
податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Тернопільській області від 28 жовтня 2025 року № 00189102405;
податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Тернопільській області від 28 жовтня 2025 року № 00189322405;
вимогу Головного управління ДПС у Тернопільській області про сплату боргу (недоїмки) від 28 жовтня 2025 року № Ф-0189142405;
рішення Головного управління ДПС у Тернопільській області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 26 січня 2026 року № 0014482405.
Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 16 640,00 (шістнадцять тисяч шістсот сорок) гривень за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Тернопільській області. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повне судове рішення складено 24 липня 2026 року.
Реквізити учасників справи:
позивач:
- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_1 ); 
відповідач:
- Головне управління ДПС у Тернопільській області (місцезнаходження: вул. Білецька, 1, м. Тернопіль, Тернопільський р-н, Тернопільська обл., 46003 код ЄДРПОУ 44143637). 

Головуючий суддя Юзьків М.І.