ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2026 року	м. Львів	Справа № 380/15033/24 пров. № А/857/358/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Заверухи О.Б.,
суддів Гінди О.М., Ільчишин Н.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційні скарги ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) та ОСОБА_1 на додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити дії,

суддя (судді) в суді першої інстанції – Клименко О.М.,
час ухвалення рішення – не зазначено, 
місце ухвалення рішення – м. Львів,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), в якому просив: визнати протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ) (військова частина НОМЕР_1 ) виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати додаткової винагороди, встановленої п. 1 постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за прийняття безпосередньої участі у бойових діях або заходах за період з 08 квітня 2022 року по 07 травня 2022 року в розрахунку до 100 000,00 грн на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах та грошового забезпечення за червень 2022 року за період 01 липня 2022 року по 23 червня 2024 року (день фактичної виплати) відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 ) (військова частина НОМЕР_1 ) здійснити виплату компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати додаткової винагороди, встановленої п. 1 постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за прийняття безпосередньої участі у бойових діях або заходах за період з 08 квітня 2022 року по 07 травня 2022 року в розрахунку до 100 000,00 грн на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах та грошового забезпечення за червень 2022 року за період 01 липня 2022 року по 23 червня 2024 року (день фактичної виплати) відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, у сумі 17 826,38 грн (сімнадцять тисяч вісімсот двадцять шість грн 38 коп.); стягнути понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ) (військова частина НОМЕР_1 ).
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2024 року позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити дії задоволено частково. Визнано протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати додаткової винагороди за період з 08 квітня 2022 року по 07 травня 2022 року та грошового забезпечення за червень 2022 року – за період з 01 липня 2022 року до дня фактичної виплати 23 червня 2024 року відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати додаткової винагороди за період з 08 квітня 2022 року по 07 травня 2022 року та грошового забезпечення за червень 2022 року – за період з 01 липня 2022 року до дня фактичної виплати 23 червня 2024 року відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159. В решті позовних вимог відмовлено. Розподіл судових витрат не здійснювався.
У вказаному рішенні суд першої інстанції відзначив, що питання розподілу понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу суд вирішуватиме після отримання доказів їх понесення.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 липня 2026 року апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2024 року у справі № 380/15033/24 – без змін.
05 грудня 2024 року представник позивача – адвокат Самарець Аліна Миколаївна подала через систему «Електронний суд» заяву від 04 грудня 2024 року про ухвалення додаткового рішення у справі, в якій вона просила: ухвалити додаткове рішення у справі № 380/15033/24 про розподіл судових витрат та стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу в сумі 15000 грн пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Додатковим рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2024 року заяву представника позивача – адвоката Самарець Аліни Миколаївни від 04 грудня 2024 року задоволено частково. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 2 000,00 грн витрат на правничу допомогу.
Додаткове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач належними доказами підтвердив право на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, а відсутність фактичної оплати гонорару не перешкоджає їх компенсації, оскільки такі витрати підлягають сплаті за договором. Водночас суд першої інстанції, керуючись критеріями реальності, розумності та співмірності судових витрат, врахував незначну складність справи, невеликий обсяг виконаної адвокатом роботи, наявність сталої судової практики та часткове задоволення позову, у зв`язку з чим зменшив заявлену суму витрат на правничу допомогу з 15000 грн до 2000 грн.
Не погодившись з прийнятим додатковим рішенням, ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване додаткове рішення та прийняти нове, яким у задоволенні заяви відмовити повністю.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване додаткове рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення заяви. Зокрема, зазначає, що підготовка процесуальних документів у цій справі не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи, про що свідчить як сама позовна заява, так і інші процесуальні документи, а також справа не становить великої складності. Вважає, що заявлені витрати на правничу допомогу є неспівмірними, в задоволенні яких слід відмовити. Також відзначає, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Також представником позивача не надано жодних інших доказів на підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу у цій справі, представник позивача не довела належними доказами вимогу про відшкодування таких витрат, тому що не продемонструвала порядок обчислення гонорару, його розмір, витрати часу для надання відповідних послуг.
Не погодившись з прийнятим додатковим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване додаткове рішення в частині відмови у задоволенні вимог заяви та прийняти нове, яким заяву задоволити повністю.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване додаткове рішення в частині відмови у задоволенні вимог заяви є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення заяви про ухвалення додаткового судового рішення. Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції безпідставно та необґрунтовано зменшив розмір витрат на професійну правничу допомогу з 15 000 грн до 2 000 грн, втрутившись у договірні відносини між адвокатом і клієнтом та неправильно застосувавши норми процесуального права. Вказує, що між позивачем та адвокатським бюро укладено договір і додаткову угоду, якими передбачено фіксований гонорар у розмірі 15 000 грн. Такий розмір винагороди визначений за взаємною згодою сторін, а відповідно до практики Верховного Суду суд не має права втручатися у порядок визначення гонорару, якщо він підтверджений належними доказами. Наголошує, що до суду були подані всі необхідні документи, які підтверджують понесення витрат на правничу допомогу: ордер, договір, додаткові угоди та інші докази. Крім того, при встановленні фіксованого гонорару закон і практика Верховного Суду не вимагають детального погодинного опису виконаних адвокатом робіт. Вказує, що суд першої інстанції не врахував фактичний обсяг наданої адвокатом правничої допомоги, який включав не лише підготовку позовної заяви, а й попереднє консультування клієнта, направлення адвокатського запиту, аналіз матеріалів справи та відзиву, підготовку заяви про ухвалення додаткового рішення, постійний супровід клієнта та контроль за розглядом справи протягом тривалого часу через порушення судом строків її розгляду. 
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обгрунтований тим, що доводи відповідача про завищений розмір витрат на правничу допомогу є безпідставними, оскільки він не навів жодних аргументів щодо неспівмірності фактично присуджених 2 000 грн із обсягом наданої адвокатом правничої допомоги. Позивач зазначає, що гонорар у розмірі 15 000 грн визначений договором як фіксований, а тому детальний опис виконаних робіт не є обов`язковим. 
Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційних скарг, відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Приймаючи оскаржуване додаткове рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість вимог заяви в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 2 000,00 грн витрат на правничу допомогу.
Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.
Частиною першою статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України).передбачено, що суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;
2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;
3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Види судових витрат, підстави та порядок їх розподілу врегульовано приписами глави 8 розділу 1 КАС України.
Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом першим частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини другої статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
За правилами частини третьої цієї статті для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
За правилами частини четвертої названої статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Судом першої інстанції встановлено, що на виконання вимог вказаної норми представник позивача подала до суду:
1. Ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АА № 1182281 від 12 квітня 2023 року;
2. Договір № 2203/23-а про надання правової (правничої) допомоги від 22 березня 2023 року, укладений між ОСОБА_1 (Клієнт) та Адвокатським бюро «Аліни Самарець» (Адвокатське бюро), пунктом 4.1 якого передбачено, що вартість послуг визначається сторонами додатково в залежності від обсягу і характеру наданої правової (правничої) допомоги, а також місця і часу надання послуги.
3. Додаткову угоду № 3/1 від 01 січня 2024 року до договору № 2203/23-а від 22 березня 2023 року про надання правової (правничої) допомоги, за змістом якої сторони погодили продовжити строк дії договору № 2203/23-а від 22 березня 2023 року про надання правової (правничої) допомоги до 31 грудня 2026 року (включно), але не менше ніж до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.
4. Додаткову угоду № 4 від 23 червня 2024 року до договору № 2203/23-а від 22 березня 2023 року про надання правової (правничої) допомоги, відповідно до умов якої розмір гонорару за надання правової (правничої) допомоги становить фіксовану суму 15 000,00 грн, а його оплата здійснюється Клієнтом у готівковій або безготівковій формі шляхом післяплати не пізніше 15-х днів з моменту набрання законної сили рішенням суду у справі.
Колегія суддів вказує, що в матеріалах справи відсутні докази сплати позивачем Адвокатському бюро вартості послуг за надану правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн.
Стосовно цієї обставини колегія суддів враховує, що норма статті 134 КАС України передбачає можливість здійснювати розподіл судових витрат на правничу допомогу адвоката, які підлягають сплаті, тобто, ще не сплачені стороною.
Правова позиція з цього питання викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20, у якій Суд заначив про те, що «КАС України у редакції, чинній з 15.12.2017, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
На переконання колегії суддів, зазначені норми (ст.ст. 134, 139) були введені в КАС України з 15.12.2017, у тому числі, з метою унормування відносин між суб`єктами, які потребують юридичного супроводу, та адвокатами. Так, за існуючого правового регулювання у сторін з`явилась можливість відшкодувати понесені на правову допомогу витрати (у разі доведення власної правоти у спорі із суб`єктом владних повноважень). При цьому, норми зазначених статей спрямовані саме на захист прав та інтересів позивачів-суб`єктів господарювання, а не адвокатів. Встановлена на законодавчому рівні можливість позивачів отримати відшкодування понесених витрат на правничу допомогу сприяє нормальному розвитку галузі, дозволяє учасникам судових процесів залучати для захисту свої прав кваліфікованих адвокатів, даючи при цьому таким особам законне право сподіватись на повне або часткове відшкодування понесених витрат у разі доведення власної правової позиції».
Доводи ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про те, що представник позивача не довела належними доказами вимогу про відшкодування витрат на правничу допомогу, тому що не продемонструвала порядок обчислення гонорару, його розмір, витрати часу для надання відповідних послуг, колегія суддів оцінює критично, оскільки в межах цієї справи розмір гонорару адвоката згідно з додатковою угодою № 4 від 23 червня 2024 року до договору № 2203/23-а від 22 березня 2023 року про надання правової (правничої) допомоги встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі (15 000,00 грн), не залежить від обсягу послуг та часу, витраченого представником позивача, а отже є визначеним.
Така ж правова позиція підтримана Верховним Судом у постанові від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19.
Водночас колегія суддів звертає увагу на те, що під час визначення суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру з урахуванням конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року у справі № 810/2816/18.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що предмет спору в цій справі не є складним, містить лише один епізод взаємопов`язаних спірних правовідносин, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, а обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними.
Колегія суддів також враховує, що Єдиний державний реєстр судових рішень містить значну кількість судових рішень щодо справ у аналогічних правовідносинах, що не потребує значного часу на опрацювання нормативно-правових актів, пошуку в Єдиному державному реєстрі судових рішень та вивчення практики в аналогічній категорії справ тощо.
Колегія суддів також зазначає, що Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду за результатами розгляду справи № 200/14113/18-а ухвалив постанову від 26 червня 2019 року, в якій сформував правову позицію, згідно з якою, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору.
Суд під час розподілу судових витрат має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру з урахуванням конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що сума судових витрат на правничу допомогу, яку представник позивача просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань сторони відповідача, підлягає зменшенню у зв`язку з відсутністю ознак співмірності, визначених частиною п`ятою статті 134 КАС України.
Отже, заявлені позивачем до відшкодування 15 000,00 грн витрат на правничу допомогу є необґрунтованими, не відповідають реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а їх стягнення з відповідача становить надмірний тягар для останнього, що суперечить принципу розподілу таких витрат. Заявлений розмір витрат не є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), із реальним часом, витраченим адвокатом та із обсягом наданих адвокатом послуг (виконаних робіт).
За цих обставин з урахуванням принципу співмірності та розумності судових витрат, з огляду на конкретні обставини справи та зміст виконаних послуг, а також часткове задоволення позову судом, обгрунтованим є висновок суду першої інстанції про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу та стягнення з відповідача понесені позивачем судові витрати на оплату правничої допомоги адвоката в суді першої інстанції в сумі 2 000,00 грн.
Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив додаткове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду, тому оскаржуване додаткове рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд –
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) та ОСОБА_1 залишити без задоволення, а додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2024 року у справі № 380/15033/24 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	О. Б. Заверуха 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	Н. В. Ільчишин