| ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 362/9859/25  Головуючий у 1 інстанції - Попович О.В. 
Суддя - доповідач - Василенко Я.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого Василенка Я.М.,
суддів Ганечко О.М., Кузьменка В.В.,
за участю секретаря Фищук Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12.03.2026 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив: 
- визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення від 02 грудня 2025 року серії ЕНА № 6267267, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 126 КУпАП, і закрити провадження у справі. 
Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12.03.2026 залишено без задоволення позовні вимоги ОСОБА_1 , а постанову від 02 грудня 2025 року серії ЕНА № 6267267 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, без змін.
Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що ухвалене із порушенням норм матеріального права та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. 
З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів ухвалено рішення про продовження апеляційного розгляду даної справи на розумний строк. 
В судове засідання сторони не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв`язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 13 ст. 10, ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. 
З матеріалів справи вбачається, що згідно з оскаржуваною постановою від 02 грудня 2025 року серії ЕНА № 6267267 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 126 КУпАП і накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 425,00 гривень.
У постанові зазначено, що 02 грудня 2025 року о 19 год. 55 хв. водій керував транспортним засобом «Toyota Avensis», номерний знак НОМЕР_1 , за адресою: с-ще Чабани Фастівський район Київської області, траса АД М-05 Київ-Одеса 18 км, без чинного страхового поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів чим порушив пункт 2.1.Ґ Правил дорожнього руху, за що адміністративна відповідальність передбачена частиною першою статті 126 КУпАП.
З дослідженого судом відеозапису з місця розгляду справи встановлено, що о 19:50 02 грудня 2025 року позивач був зупинений працівниками поліції, йому пояснено причину зупинки із посиланням на пункт 3 частини першої статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» та під час спілкування повідомлено про відсутність у нього чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. О 19:52 позивач надав працівникам поліції не діючий страховий поліс, який перевірений по відповідним інформаційним базам працівниками поліції на місці зупинення транспортного засобу. О 19:56 позивач надав працівникам поліції страховий поліс, строк дії якого закінчився. При цьому перед розглядом справи позивачеві роз`яснені його права й обов`язки.
Позивач разом із позовною заявою надав до суду копію полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 228840877, виданий страховою компанією «Інтер-Поліс». За змістом даного полісу строк дії відповідного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів становить 1 рік, дата початку дії 29 квітня 2025 року, дата закінчення дії 28 квітня 2026 року включно.
Водночас відповідно до інформаційних баз МТСБУ (ІНФОРМАЦІЯ_1) станом на 02 грудня 2025 року щодо автомобіля «Toyota Avensis», номерний знак НОМЕР_2 , VIN НОМЕР_3 , чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відсутній, а договір стосовно згаданого вище полісу № 228840877 достроково припинений.
Тобто, станом на 02 грудня 2025 року у позивача був відсутній чинний внутрішній договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів щодо автомобіля, яким він керував.
Позивач, вважаючи постанову про накладення адміністративного стягнення протиправною, звернувся з даним адміністративним позовом до адміністративного суду.
Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що не бере до уваги аргументи позивача щодо необізнаності із достроковим припиненням відповідного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і відсутність у нього умислу на вчинення відповідного адміністративного правопорушення, адже обов`язок перевірки наявності та чинності такого договору покладається саме на водія перед початком експлуатації (використання) наземного транспортного засобу, як це обумовлено, з-поміж іншого, частиною першою статті 37 Закону України «Про дорожній рух», статтею 7 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» і відповідними вимогами Правил дорожнього руху. З врахуванням вказаного суд першої інстанції констатував наявність у діянні позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126 КУпАП. Істотних процедурних порушень з боку працівників поліції, в тому числі при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд не встановив. Оскаржувана постанова відповідає вимогам статті 283 КУпАП, а накладене нею стягнення передбаченій частиною першою статті 126 цього Кодексу санкції. 
Апелянт у своїй скарзі зазначає, що транспортний засіб Toyota Avensis д.н.з. НОМЕР_1 йому не належить та був взятий у нетривале користування, а тому він не міг володіти інформацією про факт того, в якому стані перебуває відповідний страховий поліс та чи був він чинний на момент взяття транспортного засобу в користування. 
Колегія суддів вважає доводи апелянта необґрунтованими та погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне. 
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).
Згідно статті 14 вказаного Закону учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.
До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.
Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.
Відповідно до п. 1.1 Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Пунктом 1.3 вказаних Правил закріплено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Згідно п. 1.9 Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Правилами дорожнього руху встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема:
- посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії (підпункт «а» пункту 2.1);
- реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон) (підпункт «б» пункту 2.1);
- чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення) (підпункт «ґ» пункту 2.1);
У свою чергу, відповідно до пункту 2.4 Правил дорожнього руху на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також:
а) пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1;
б) дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу;
в) дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) зчитування інформації із самоклейної мітки радіочастотної ідентифікації про проходження обов`язкового технічного контролю транспортним засобом, а також перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю.
Аналогічні положення закріплені і в статті 16 Закону України «Про дорожній рух», згідно якої водій зобов`язаний мати, зокрема при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Відтак, з аналізу вищевказаних норм вбачається, що законодавством визначено перелік випадків, коли працівник поліції має право вимагати, а водій зобов`язаний надати посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб та страховий поліс для перевірки.
Частиною першою статті 126 КУпАП визначено, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Виходячи з наведених вище правових норм, право органів Національної поліції перевіряти наявність документів, зазначених в пункті 2.1 Правил дорожнього руху кореспондується із обов`язком водія механічного транспортного засобу мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.
У той же час, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів (п. 1 статті 247 КУпАП).
Відповідно, стаття 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Таким чином, фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, встановлюються, зокрема, показаннями технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, іншими визначеними законодавством доказами. 
Як вбачається з матеріалів справи, працівниками поліції винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6267267 від 02.12.2025, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 126 КУпАП і накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 425,00 гривень. З вказаної постанови вбачається, що 02.12.2025 ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Toyota Avensis», номерний знак НОМЕР_1 , за адресою: с-ще Чабани Фастівський район Київської області, траса АД М-05 Київ-Одеса 18 км, без чинного страхового поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів чим порушив пункт 2.1.Ґ Правил дорожнього руху та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.126 КУпАП.
Суд першої інстанції в якості підстави для відмови у скасуванні спірної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6267267 від 02.12.2025 зазначив, що з дослідженого судом відеозапису з місця розгляду справи встановлено, що о 19:50 02 грудня 2025 року позивач був зупинений працівниками поліції, йому пояснено причину зупинки із посиланням на пункт 3 частини першої статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» та під час спілкування повідомлено про відсутність у нього чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. О 19:52 позивач надав працівникам поліції не діючий страховий поліс, який перевірений по відповідним інформаційним базам працівниками поліції на місці зупинення транспортного засобу. О 19:56 позивач надав працівникам поліції страховий поліс, строк дії якого закінчився. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки згідно з наявного в матеріалах справи відеозапису підтверджуються факти, за якими складена оскаржувана постанова. 
За результатами дослідження зазначеного відеозапису колегія суддів дійшла до висновку про його відповідність як доказу критеріям належності, допустимості та достовірності, визначеними статтями 72-74 КАС України.
Таким чином, адміністративне правопорушення, вчинене позивачем, підтверджується належними та допустимими доказами, що свідчить про відсутність підстав для скасування постанови про адміністративне правопорушення щодо позивача за вчинення адміністративного правопорушення. 
Доводи апелянта щодо необізнаності в якому стані перебуває відповідний страховий поліс та чи був він чинний на момент взяття транспортного засобу в користування, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки обов`язок перевірки наявності та чинності договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів покладається саме на водія перед початком експлуатації (використання) наземного транспортного засобу, як це обумовлено, з-поміж іншого, частиною першою статті 37 Закону України «Про дорожній рух», статтею 7 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» і відповідними вимогами Правил дорожнього руху.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Сама незгода позивача щодо його притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 126 КУпАП не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.
При цьому, матеріали справи не містять жодних доказів, які б свідчили про відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 126 КУпАП.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини в справі «O'Halloran and Francis v. the United Kingdom» будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.
Тобто, водій при керуванні автомобілем зобов`язаний, в першу чергу, дотримуватись вимог Правил дорожнього руху України.
Вказане у сукупності з урахуванням всіх зібраних матеріалів, в достатній мірі підтверджує наявність в діях позивача ознак адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статтею 126 КУпАП.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Надаючи оцінку всім доводам учасників справи, судова колегія також враховує рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржувана постанова відповідає вимогам статті 283 КУпАП, а накладене нею стягнення передбаченій частиною першою статті 126 цього Кодексу санкції, у зв`язку із чим позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт незаконності та необґрунтованості рішення суду першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 229, 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12.03.2026 - без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Ганечко О.М.

Кузьменко В.В.