Справа № 357/17215/25
1-кп/357/265/26 
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.08.2026 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 5 у місті Біла Церква кримінальне провадження відносно:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Біла Церква, Київської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
-02.04.2025 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 (один) рік;
-15.04.2026 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 1 ст. 309, ст. 71 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду строком 2 роки 1 місяць;
-20.04.2026 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 1 ст. 309, ст. ст. 71, 72 КК України до покарання у виді обмеження волі строком 1 рік 25 днів;
19.05.2026 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 1 ст. 309, ст. 70 КК України до покарання у виді обмеження волі строком 2 роки 15 днів,
обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 сат. 190, ч. 4 ст. 185 КК України,
сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_4 ,
захисник – адвокат ОСОБА_5 ,
обвинувачений ОСОБА_3 ,
установив :
1. Формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним.
ОСОБА_3 , 01.10.2025, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи у м. Біла Церква на залізничному селищі зустрів свого знайомого ОСОБА_6 та в цей час у нього виник протиправний намір, спрямований на заволодіння велосипедом, який перебував у користуванні ОСОБА_6 .
Реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_3 , перебуваючи у вказаному місці та вказаний час, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, під надуманим приводом звернувся до ОСОБА_6 з проханням дати йому вказаний велосипед, пообіцявши повернути його після нетривалого користування. 
ОСОБА_6 , будучи введеним в оману, не усвідомлюючи дійсний протиправний намір ОСОБА_3 , погодився та передав останньому велосипед марки «Azimut Nevada» сірого кольору, діаметр коліс 26 дюймів, вартістю 5984 гривень 57 копійок, який належить ОСОБА_7 та перебуває у тимчасовому користуванні ОСОБА_6 .
В свою чергу ОСОБА_3 , розуміючи, що ніхто не здогадується про його наміри, вважаючи свій протиправний умисел доведеним до кінця, взяв велосипед марки «Azimut Nevada» сірого кольору, діаметр коліс 26 дюймів тим самим заволодівши ним та з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а вказаним майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_7 майнову шкоду на суму 5984 гривень 57 копійок.
Крім цього, 28.01.2026 близько 20 год ОСОБА_3 перебував на перехресті по провулку Гоголя, 19/13, в місті Біла Церква Київської області, разом зі своїм знайомим ОСОБА_8 . У цей час у ОСОБА_3 виник протиправний умисел, спрямований на заволодіння мобільним телефоном марки «TECNO SPARK GO 2023» моделі «TECNO BF7», який належить ОСОБА_8 .
Реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_3 , перебуваючи у вказаному місці та вказаний час, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, під надуманим приводом – скористуватися мобільним телефоном, щоб здійснити телефонний дзвінок, попросив у ОСОБА_8 мобільний телефон, не маючи в подальшому наміру повертати його.
ОСОБА_8 , будучи введеним в оману, не усвідомлюючи дійсний протиправний намір ОСОБА_3 , погодився та передав останньому мобільний телефон «TECNO SPARK GO 2023» моделі «TECNO BF7».
У свою чергу ОСОБА_3 , розуміючи, що потерпілий ОСОБА_8 не здогадується про його протиправні наміри, вважаючи свій протиправний умисел доведеним до кінця, взяв в руки мобільний телефон «TECNO SPARK GO 2023» моделі «TECNO BF7», з місця вчинення кримінального правопорушення зник та вказаним майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_8 майнову шкоду на суму 3483 гривні 32 копійки.
Разом з цим, 30.03.2026 близько 12 год 30 хв, ОСОБА_3 , перебував за місцем проживання свого знайомого ОСОБА_8 , що по АДРЕСА_3 . У цей час у ОСОБА_3 виник протиправний умисел, спрямований на заволодіння мобільним телефоном марки «ZTE Blade A7s 2020», модель «ZTE A7020» разом з картою пам`яті до нього об`ємом 256 Gb марки «Sun Disk Extreme», які належать ОСОБА_8 .
Реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_3 , перебуваючи у вказаному місці та вказаний час, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, під надуманим приводом – скористуватися мобільним телефоном, щоб здійснити телефонний дзвінок, попросив у ОСОБА_8 мобільний телефон, не маючи в подальшому наміру повертати його.
ОСОБА_8 , будучи введеним в оману, не усвідомлюючи дійсний протиправний намір ОСОБА_3 , погодився та передав останньому мобільний телефон «ZTE Blade A7s 2020», модель «ZTE A7020» разом з картою пам`яті до нього об`ємом 256 Gb марки «Sun Disk Extreme».
У свою чергу ОСОБА_3 , розуміючи, що потерпілий ОСОБА_8 не здогадується про його протиправні наміри, вважаючи свій протиправний умисел доведеним до кінця, взяв в руки мобільний телефон «ZTE Blade A7s 2020», модель «ZTE A7020» разом з картою пам`яті до нього об`ємом 256 Gb марки «Sun Disk Extreme» та скориставшись тим, що потерпілий відволікся, непомітно зник з місця події, а вказаним майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_8 майнову шкоду на суму 3613 гривень 17 копійок.
Таким чином, суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_3 за кваліфікуючими ознаками, а саме як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.
Також, 09.12.2025 близько 01 год 02 хв ОСОБА_3 , перебуваючи поблизу запасного входу у суші-бар «Татакі», що знаходиться за адресою: Київська область, місто Біла Церква, Ярослава Мудрого, 5/13, біля дверей помітив електросамокат «Segway Ninebot F25E II Black» та у нього виник протиправний умисел на таємне викрадення чужого майна.
Реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_3 , знаходячись у вищевказаному місці та у вказаний час, скориставшись відсутністю сторонніх осіб та тим, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, повторно, таємно від оточуючих, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, шляхом вільного доступу, підійшов до запасного входу в суші-бар «Татакі», що знаходиться за адресою: Київська область, місто Біла Церква, Ярослава Мудрого, 5/13, звідки викрав електросамокат «Segway Ninebot F25E II Black» вартістю 13 649 гривень 30 копійок, який належить потерпілій ОСОБА_9 .
Після цього, ОСОБА_3 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_9 майнову шкоду на суму 13 649 гривень 30 копійок.
Таким чином, суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_3 за кваліфікуючими ознаками, а самеяк таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно та в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.
2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.
2.1. Позиція сторони захисту та сторони обвинувачення.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 130, ч. 4 ст. 185 КК України визнав повністю, підтвердивши обставини, а саме час, місце, мотив та спосіб вчинення ним інкримінованих злочинів, викладених в обвинувальному акті, які відповідають дійсності.
2.2. Обсяг доказів.
Судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачена, правильно розуміють зміст фактичних обставин, встановлених в обвинувальному акті.
Судом було поставлено на обговорення питання щодо доцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Судом роз`яснено обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку.
Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстав вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст.185 КК України.
Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, врахувавши, що обвинувачений ОСОБА_3 не оспорює фактичні обставини вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 185 КК України, і як встановлено судом, правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження інших доказів по справі, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_3 , дослідженням письмових матеріалів щодо речових доказів, процесуальних витрат та матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.
2.3. Показання обвинуваченого.
Обвинувачений ОСОБА_3 вину визнав в повному обсязі, підтвердив обставини, викладені в обвинувальних актах.
2.4. Дослідження доказів.
До матеріалів справи надано документи, зокрема витяг з ЄРДР за № 12025111030002123 від 09.10.2025, з якого вбачається факт реєстрації кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, постанова про визнання та приєднання до матеріалів провадження речових доказів від 14.10.2025, витяг з ЄРДР за № 12025111030002578 від 12.12.2025, з якого вбачається факт реєстрації кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, постанова про визнання та приєднання до матеріалів провадження речових доказів від 19.12.2025, постанова про визнання та приєднання до матеріалів провадження речових доказів від 20.12.2025, постанова про визнання та приєднання до матеріалів провадження речових доказів від 19.12.2025, постанова про визнання та приєднання до матеріалів провадження речових доказів від 20.01.2026, витяг з ЄРДР за № 12025111030000206 від 03.02.2026, з якого вбачається факт реєстрації кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, постанова про визнання та приєднання до матеріалів провадження речових доказів від 04.02.2026, постанова про визнання та приєднання до матеріалів провадження речових доказів від 04.02.2026, витяг з ЄРДР за № 12025111030000554 від 02.04.2026, з якого вбачається факт реєстрації кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, постанова про визнання та приєднання до матеріалів провадження речових доказів від 08.04.2026, постанова про визнання та приєднання до матеріалів провадження речових доказів від 09.04.2026, висновок судово – психіатричного експерта № 29 від 29.01.2026. 
2.5. Дослідження матеріалів, які характеризують обвинуваченого.
До матеріалів справи надано копію паспорту ОСОБА_3 на підтвердження особи обвинуваченого та документи, які свідчать, що обвинувачений у лікаря-нарколога не звертався, звертався за медичною допомогою до лікаря-психіатра з приводу соціалізованого розладу поведінки з 2017 року, перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних в ІНФОРМАЦІЯ_2 ; раніше судимий.
3.Кваліфікація дій обвинуваченого судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.
Суд, допитавши обвинувачену, дослідивши матеріали кримінального провадження, в тому числі ті, що характеризують особу обвинуваченого, щодо речових доказів, дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_3 , поза розумним сумнівом, у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 185 КК України.
4. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 суд визнає щире каяття.
Обставинами, які передбачені ст. 67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.
5. Мотиви призначення покарання.
5.1. Позиції учасників провадження щодо покарання.
Прокурорка зазначила, що у судовому засіданні достеменно встановлено, що інкриміноване протиправне діяння вчинено обвинуваченою, просила призначити обвинуваченому за ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст.185, ч. ч. 1, 4, ст. 70 КК України покарання у виді позбавлення волі строком 5 років.
Обвинувачений ОСОБА_3 , просив призначити не суворе покарання, оскільки зробив для себе висновки, розкаюється у вчиненому.
Захисник при обранні обвинуваченому міри покарання проси врахувати щире каяття, погодившись з думкою прокурора щодо покарання.
5.2. Висновки суду щодо покарання.
Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 , покарання, враховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.
Згідно з приписами ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.
Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст.ст.65-67 КК України, роз`ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», та враховує позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання, як втручання держави в приватне життя особи, повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, воно має бути законним, тобто несвавільним, пропорційним, тобто не становити надмірного тягаря для особи, виходити з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Отже, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 , покарання, суд, на підставі ст. 65 КК України, ураховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів та наслідки вчинення злочину, а саме, що завдана шкода власникам відшкодована в повному обсязі, про що свідчить відсутність претензій морального та матеріального характеру в останніх, а також вид майна та його вартість, які в кожному окремому епізоді були врази меншими за розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, а також обставини що пом`якшують та обтяжують покарання.
Також, суду враховує особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, його вік, непрацевлаштований, медичну допомогу у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не отримує, раніше судимий.
З урахуванням викладених обставин, характеру та виду вчинених злочинів, його наслідків, особи обвинуваченого, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, наявності обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, та відсутність обтяжуючих обставин, його відношення до вчиненого та поведінку обвинуваченого після вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, суд вважає, що відповідно до вимог ст. 50 КК України, обвинуваченому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 185 КК України, оскільки покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років, ураховуючи вид та вартість майна, які викрадав обвинувачений, у сумі, яка є в рази вищою ніж прожитковий мінімум для працездатної особи, порівняно із суворістю покарання, пов`язаного із введенням воєнного стану, не дають підстав суду для призначення більш суворого покарання, також суд не вбачає можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, оскільки відсутні підстави для застосування ст. ст. 69, 75 КК України.
Призначення ОСОБА_3 , саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченої, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду». Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченої, з метою досягнення саме мети, визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Підстав для застосування положень статі 69 КК України судом не встановлено.
6. Цивільний позов не заявлено.
7. Вирішення питання про долю речових доказів, процесуальних витрат, заходів забезпечення кримінального провадження, інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.
Питання про долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.
Витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1  на користь держави.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 7, 100, 124, 128, 349, 368-370, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України, ст.185 КК України, суд,-
ухвалив:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 190, частиною 4 статті 185 КК України, та призначити покарання за частиною 2 статті 190 КК України у виді 2 років позбавлення волі, за частиною 4 статті 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити покарання у виді позбавлення волі строком 5 років.
На підставі ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання призначених за вироками Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20.04.2026 та 19.05.2026 більш суворим за цим вироком, остаточно визначити покарання ОСОБА_3 у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років.
Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_3 рахувати з 21.08.2026.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_3 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 30.04.2026 по 20.08.2026 включно, з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 1 день позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_3 у виді тримання під вартою продовжити до набрання вироком законної сили та утримувати в Державній установі «»Київський СІЗО».
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1  на користь Держави витрати за залучення експерта вартість проведеної молекулярно генетичної експертизи №СЕ-19/111-26/22627-БД від 27.04.2026 становить 3850 грн. 88 коп..
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Речові докази:
Товарні чеки від 26.02.2026 та 05.03.2026 – зберігати при матеріалах кримінального провадження, товарний чек № 6 від 11.03.2025 – зберігати при матеріалах кримінального провадження, мобільний телефон марки «ZTE A7020» IMEI1: НОМЕР_1 IMEI2: НОМЕР_2 та карту пам?яті до нього об?ємом 256 GB марки «Sun Disk Extreme» - вважати повернутими потерпілому ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 , мобільний телефон марки «TECNO SPARK GO2023» моделі «TECNO BF7» IMEI 1 НОМЕР_3 , IMEI 2 НОМЕР_4 , PSN: НОМЕР_5 - вважати повернутими потерпілому ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 , документ, копію чеку № 4015201-0067 від 21.06.2024 - зберігати при?матеріалах кримінального провадження, відеофайли 13 присвоєною назвою: «0-02-05-14acefe48eb5c366468e83ca31d1da97279e780c32f06bf7f33765a6550f9f40_5b4cc8 «0-02-05-572abd777c» та e4accc0b0a2372ae59f3c15b5704f143673d33407eb0ef153687bd8e9bdebbac_cfa!27e8d47c894» - тип файлів "МР4" (.mр4), які містяться на CD-R диску - зберігати при матеріалах кримінального провадження, електросамокат «Segway Ninebot F25E» - вважати повернутим потерпілій ОСОБА_9 , відеофайли присвоєною назвою: «23.2.0_20251209002959_to_20251209011457»,«23.3.0_20251209002956_to_20251209011459»,«23.5.0_20251209002957_to_20251209011500»,«23.6.0_20251209002958to_20251209011500»,«30.2.0_20251209004459_to_20251209010458»,«30.3.0_20251209004457_to_20251209010456» - тип файлів "MР4" (.mр4), які містяться на DVD-R диску, відеофайли із присвоєною назвою: «09.12.2025 0_41_38 (UTC+02_00)»,«09.12.2025 0_41_31 (UTC+02_00)», 
На вирок суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.
Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 6 ст. 376 КПК України копія вироку вручається негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_10