УКРАЇНА
Справа № 196/527/26
№ провадження 2/196/570/2026

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2026 року с-ще Царичанка
Царичанський? ? районний суд Дніпропетровської області в складі:
? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? головуючого судді:? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? Костюкова Д.Г.,
? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? за участю секретаря судового засідання:? ? ? ? Грищенко А.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в с-щі Царичанка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1  до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Рибаков В.О., звернувся до Царичанського районного суду Дніпропетровської області із позовом до відповідачки  ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позовних вимог представник посилається на те, що 12.11.2015р. між Фермерським господарством «Дніпро» та ОСОБА_2 було укладено Договір позики грошових коштів №12/11/15, згідно якого позичальник отримав 150 000,00 гривень. Згідно п. 4.1 Договору позики строк повернення позики визначений сторонами до 12.11.2020р. Відповідно до п. 3.2 надання позики підтверджується підписанням цього Договору позики, який засвідчує факт передачі позикодавцем зазначеної цим Договором суми позики. За порушення виконання Договору позики сторонами передбачена відповідальність згідно п. 5.2 Договору позики, відповідно до якої у разі не виконання п. 4.1 Позичальником, останній зобов`язаний сплатити неустойку (штраф) у подвійному розмірі від суми грошової позики, а саме 300 000,00 гривень. Всупереч взятим на себе зобов`язанням за Договором позики Позичальник порушив умови зазначеного договору позики та не повернув отримані кошти в строк зазначений договором. 23.03.2026р. між Фермерським господарством «Дніпро» та ОСОБА_1 укладено Договір про відступлення права вимоги (цесії) №5, згідно якого відповідно до ст. 512 ЦК України до ОСОБА_1 перейшло право вимоги за договором позики №12/11/15 від 12.11.2015р. між Фермерським господарством «Дніпро» та ОСОБА_2 . Таким чином, ОСОБА_1 є кредитором по відношенню до ОСОБА_2 за вказаним Договором позики. Таким чином, заборгованість позичальника перед позикодавцем за Договором позики грошових коштів №12/11/15 від 12.11.2015р. становить 450 000,00 гривень, з яких сума основного боргу складає 150 000,00 гривень, сума неустойки (штрафу) передбаченого п.5.2 Договору позики складає 300 000,00 гривень. Оскільки зобов`язання з повернення позичених коштів відповідачкою не виконані належним чином, позивач вимушений звернутись з позовом до суду про стягнення з відповідачки вищезазначеної заборгованості. Враховуючи вищевикладене та вимоги ст.ст.526, 611, 612. 625, 1046-1049 ЦК України, просить стягнути з ОСОБА_2 (рнокпп НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 ) заборгованість за Договором позики грошових коштів №12/11/15 від 12.11.2015р. в сумі 450 000,00 гривень, з яких: сума основного боргу складає 150 000,00 гривень, сума штрафу, передбаченого п. 5.2 Договору позики, складає 300 000,00 гривень.

29 липня 2026 року на електронну адресу суду від відповідачки ОСОБА_2 надійшов відзив на позов, відповідно до якого відповідачка просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на наступні обставини. представник позивача стверджує, що між нею та Фермерським господарством «Дніпро» в особі Лабагура В.О. 12.11.2015 року було укладено Договір позики грошових коштів №12/11/15, згідно якого позичальник, тобто вона,? ? отримала 150000,00 гривень. Проте, вказаний договір, принаймні в добровільному порядку, не укладала та вперше його побачила в електронному вигляді, коли отримала доступ до позовної заяви і він був у додатках. Також, будь-яких розписок ОСОБА_3 не писала, так як коштів у позику в нього не брала. Представник ОСОБА_3 дійсно передавав їй 50 000,00 грн. за те, що вона продала йому земельну ділянку, а не в позику, про що він постійно говорив. Однак, виявилося, що вони її обманули і хочуть на цьому заробити. Крім того, зазначила, що сторінки договору не пронумеровані, не прошиті. На останній сторінці цього договору є підпис схожий на її, який поставлений біля її паспортних даних та нижче надрукована фраза: «Цей Договір підписаний нею особисто, без психічного та фізичного примусу у присутності свідків: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ». Але одну сторінку якогось документу вона підписала без? ? свідків, крім того, під вказаною фразою немає її підпису, також немає даних про свідків. Можливо вона поставила цей підпис, але була впевнена, що це підпис про те, що вона продала землю. Сторінок договору позики чи іншого договору вона не бачила, їй надали тільки одну сторінку. Також вказала, що одного дня, точної дати вона не пам`ятає, представник від ФГ «Дніпро» Сухачов Сергій запропонував їй та іншим жителям с.Бабайківка Царичанського району Дніпропетровської області «продати» земельні паї. На той час землі сільськогосподарського призначення не продавалися і представник ФГ «Дніпро» сказав, щоб вони не хвилювалися, що він їх відвезе до Царичанки і все оформлять так як треба. В призначену представником ФГ «Дніпро» дату, її відвезли до смт Царичанка, дали підписати одну сторінку якогось документу, сказали, що це договір оренди і більше нічого не пояснили, тільки сказали, що так треба. Після цього, в коридорі будівлі нотаріуса, але вона не впевнена, що це був нотаріус, а не якась особа, яка діяла в інтересах ОСОБА_3 , дали 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень, пояснивши, що це гроші, за те, що в неї купили землю, забрали державний акт на землю, сказали, що їй він більше не потрібний і відвезли до Бабайківки. Ніяких договорів на руки вона не отримувала, тим більше ніхто їй не говорив, що ці гроші їй було надані в позику. 25.10.2023 року вона змінила місце проживання, переїхала до дочки, так як силу свого поважного віку їй важко жити одній. В грудні 2025 року їй телефонував ОСОБА_6 і просив підписати якісь документи, на що вона йому відповіла, що вона вже не проживає в с.Бабайківка, а також що вона продала землю ОСОБА_3 і ніяких документів на неї в неї немає. Пізніше їй телефонувала представник «Царичанське Агро» і повідомила, що вони купили в ФГ «Дніпро» договір оренди на її земельну ділянку і просили підписати новий договір оренди, бланк якого згодом їй переслали Новою Поштою. Вона його підписала і направила тією ж Новою Поштою до «Царичанського Агро» на реєстрацію, але по сьогоднішній день, даний підписаний і зареєстрований договір вона не отримала. В телефонному режимі їй було повідомлено, що він знаходиться на реєстрації. Згідно даних застосунку «Моє» (скріншот додається) вона є власницею земельної ділянки за кадастровим номером 1225680500:01:002:0026 загальною площею 4,9839 га, державний акт на право власності на земельну ділянку було зареєстровано 18.03.2004 року Царичанською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області за номером ДП №008869. 10.11.2015 року був створений договір оренди землі без? ? номеру, Видавник Фермерське господарство «Дніпро» з ОСОБА_2 25.11.2015 року було зареєстровано договір оренди земельної ділянки без номеру між ОСОБА_2 та ТОВ «Лани Дніпра» на строк 49 років 11 місяців 30 днів. Цікавим є факт, про те, що 22.05.2024 року за №1149, у той час, коли вона проживала за межами Дніпропетровської області і ні разу туди не поверталася, було укладено договір купівлі-продажу, виданий приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ричка Ю.О. В кінці квітня 2026 року при спробі оплатити комунальні послуги за допомогою додатку «Приват24» їй стало відомо, що її пенсійну карту було заблоковано. Потім вона дізналася, що на її майно та кошти було накладено арешт. Також, із позовної заяви їй стало відомо, що ОСОБА_3 23.03.2026 року та ОСОБА_1 уклали договір цесії № 5. Паперовий варіант позовної заяви з додатками вона не отримала, у зв`язку з чим подати вчасно відзив не мала змоги.? ? Просить суд, дослідити факти, наведені у заяві, а саме: легітимність укладення договору позики (відсутні нумерація аркушів, прошивка, посвідчення нотаріуса (якщо це був справжній нотаріус, то договір мав би бути ним посвідчений), дані про свідків, відсутність розписки, яка посвідчує факт передачі коштів у позику, яку вона не брала. Також 22.05.2024 року вчинялися дії щодо продажу її земельної ділянки, які посвідчував приватний нотаріус Ричка Ю.О. без її присутності та без її згоди. Враховуючи вищевикладене, просить у задоволенні позову відмовити та розгляд справи провести у її відсутність (а.с.47-51).

04 серпня 2026 року від представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Рибакова В.О. надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої представник позивача просить позов задовольнити, посилаючись на наступне. Ознайомившись з відзивом на позовну заяву, вважає що аргументи, щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень, не заслуговують на увагу та повинні бути відхилені судом. Відповідачка у відзиві зазначає, що якісь документи підписувала, грошові кошти отримувала, але ставить під сумнів, що то були кошти саме за Договір позики №12/11/15 від 12.11.2015р. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідачка жодних доказів на підтвердження своїх заперечень не надала. При цьому за наявності оригіналу розписки/Договору у позикодавця (позивача) простого заперечення позичальником (відповідачем) недостатньо (заперечення факту), якщо останній заперечує справжність підпису та факт отримання грошей, це заперечення потребує доведення цих обставин і тягар їх доведення лежить на відповідачеві (позичальникові) (а.с.55-59). 

Ухвалою судді Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2026 року прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, з призначенням підготовчого засідання (а.с.31).
Ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 29 липня 2026 року відкладено підготовче засідання у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів за ініціативою суду (а.с.54).
Ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2026 року підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики закрито, справу призначено до судового розгляду (а.с.70).

Представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Рибаков В.О. в судове засідання не з`явився, однак надіслав до суду заяву про проведення розгляду справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити (а.с.73-74). 
Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, у відзиві на позов прохала проводити розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги не визнає (а.с.47-51).? ? 
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
В силу ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, судом встановлено, що 12 листопада 2015 року між Фермерським господарством «Дніпро» в особі голови фермерського господарства «Дніпро» Лабагура Валерія Олександровича та ОСОБА_2 укладено Договір позики грошових коштів №12/11/15 (а.с.12-14).
Договір позики підписаний ОСОБА_2 , власноручним підписом.
Відповідно до п.п.1.1 Договору, позикодавець передає у власність позичальнику грошові кошти та матеріальні цінності у розмірі, що обумовлено цим Договором, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів.
Згідно з п.2.1 Договору, розмір позики становить 150000,00 грн.
Відповідно до п.п.3.1, 3.2, позикодавець надає позику (грошові кошти) в день підписання цього Договору. Позика вважається наданою позикодавцем позичальнику з моменту передання матеріальних цінностей (грошових коштів). На підтвердження надання (передання) позикодавцем позичальнику грошових коштів, між сторонами підписується цей договір, який засвідчує факт передання позикодавцем визначеної цим Договором суми позики.
Пунктом 4.1 Договору визначено, що за домовленістю сторін позика позичальнику надається строком на 5 (п`ять) років, а саме до 12 листопада 2020 року з моменту підписання цього Договору. Після закінчення вказаного строку у Позичальника виникає обов`язок повернути позику у повному обсязі.
Згідно з п.5.2 Договору, у разі не виконання п.4.1 Договору позичальником, позичальник зобов`язаний на наступний день, після закінчення строку виконання зобов`язання, повернути позикодавцю всю суму грошових коштів, а також сплатити неустойку (штраф), пеню у подвійному розмірі від суми грошової позики, а саме в сумі 300 000,00 грн.
23 березня 2026 року між Фермерським господарством «Дніпро» (цедент) в особі голови Лабагура Валерійовича та ОСОБА_1 (цесіонарій) укладено Договір відступлення права вимоги (цесії) №5, згідно з умовами якого ОСОБА_1 набув право вимоги за Договором позики грошових коштів №12/11/15 від 12.11.2015р. (а.с.8-10).
Відповідно до п.1.1 Договору про відступлення права вимоги, цим договором врегульовується питання відступлення права вимоги від Цедента до Цесіонарія щодо повернення Боржником грошових коштів за Договором позики грошових коштів №12/11/15 від 12.11.2015р. Крім того, до Цесіонарія переходять будь-які інші вимоги Цедента до Позичальника, щодо будь-якої іншої заборгованості за вказаним договором, що була нарахована або може бути нарахована в межах виконання Договору позики грошових коштів №12/11/15 від 12.11.2015р., в тому числі, але не виключно будь-які проценти, штрафи та пеня. 
Пунктом 1.5 Договору про відступлення права вимоги визначено, що право вимоги вважається переданим Цесіонарію з моменту підписання цього договору, що має наслідком припинення у Цедента будь-яких майнових прав до боржника щодо вказаних в пункті 1.1 цього Договору прав вимоги. Підписанням цього договору Цедент також підтверджує відсутність у нього будь-яких майнових вимог до Боржника щодо будь-яких питань.
Відповідно до Акту приймання-передачі документів від 23.03.2026р., що є додатком №1 до Договору про відступлення права вимоги (цесії) №5 від 23.03.2026р., Цедент в особі голови ОСОБА_3 , з одного боку, та ОСОБА_7 , з іншого боку, склали цей Акт про те, що відповідно до зазначеного вище Договору Цедент передав, а Цесіонарій прийняв наступні документи на підтвердження права вимоги, яке відступається: Договір позики грошових коштів №12/11/15 від 12.11.2015р. Цедент гарантує, що у нього відсутні будь-які інші документи стосовно прав вимоги, крім зазначених вище. У випадку віднайдення таких документів Цедент зобов`язується невідкладно передати їх Цесіонарію. Документи передані в повному обсязі, зауваження відсутні (а.с.11). 

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини.
Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, – незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона – позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона –позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
За своєю суттю договір чи розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який підтверджує укладення договору, визначає його умови, а також засвідчує отримання позичальником від кредитора певної грошової суми або речей.
Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів – робити відповідні правові висновки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18)).
У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови.
Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17, Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 569/1646/14-ц (провадження № 61-5020св18), від 14 квітня 2020 року у справі № 628/3909/15 (провадження № 61-42915св18) та від 21 липня 2021 року у справі № 758/2418/17 (провадження № 61-9694св20).
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (частина другої статті 640 ЦК України).
Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або речей, у разі відсутності цієї істотної умови договір вважається неукладеним. Сам по собі факт підписання сторонами тексту договору без передання грошей або речей не породжує у майбутнього позичальника обов`язку повернути обумовлену угодою суму грошей або кількість визначених родовими ознаками речей.
Таким чином, факт отримання позичальником грошових коштів, момент їх отримання (як певний проміжок часу) є обов`язковою та істотною умовою договору позики, яку повинен встановити суд у справах цієї категорії.
У разі встановленні факту неотримання позичальником грошей або речей від позикодавця договір позики вважається неукладеним.
Такий правовий висновок викладений Верховним Судом у змісті постанов від 20 лютого 2019 року у справі № 629/5364/13-ц (провадження № 61-22477св18), від 26 лютого 2020 року у справі № 205/5292/15-ц (провадження № 61-3741св19), від 26 червня 2024 року у справі № 758/5328/22 (провадження № 61-3560св24).
Відповідачка в судовому засіданні заперечувала факт отримання нею будь-яких коштів у позику від позивача.
Поміж тим, на підтвердження факту отримання відповідачкою грошових коштів позивач надав лише Договір позики №12/11/15 від 12.11.2015р.
Як вбачається з п.3.2 вищевказаного договору в ньому зазначено про передачу позикодавцем позичальнику грошових коштів у визначеній цим договором сумі позики, однак вказівку про отримання відповідачкою цих грошових коштів та про розмір цих грошових коштів зазначений пункт не містить.
Більш того, суд зауважує, що даний договір не прошитий та його аркуші не пронумеровані, а пункт договору, яким передбачено підтвердження надання грошових коштів в позику або сторінка, на якій він знаходиться, підписом відповідачки не засвідчені.
Підписи сторін маються лише на останньому аркуші, однак сторони договору перед їх підписами не застережені як “позичальник” та “позикодавець”.
Таким чином суд приходить до висновку, що наданий суду договір не є належним та достатнім доказом факту отримання відповідачкою від позивача грошових коштів у позику. 
Поміж тим, порядок проведення готівкових операцій юридичних осіб на момент виникнення правовідносин було врегульовано Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України 15.12.2004 №637 (далі - Положення). 
Відповідно до п.3.4 Положення видача готівки з кас проводиться за видатковими касовими ордерами (додаток 3) або видатковими відомостями. Документи на видачу готівки мають підписувати керівник і головний бухгалтер або працівник підприємства, який на це уповноважений керівником. До видаткових ордерів можуть додаватися заява на видачу готівки, розрахунки тощо. Якщо на доданих до видаткових касових ордерів документах, заявах, рахунках тощо є дозвільний напис керівника підприємства, то його підпис на видаткових касових ордерах не обов`язковий. 
Як вбачається з п. 3.5. Положення, у разі видачі окремим фізичним особам готівки (у тому числі працівникам підприємства) за видатковим касовим ордером або видатковою відомістю касир вимагає пред`явити паспорт чи документ, що його замінює, записує його найменування і номер, ким і коли він виданий. Фізична особа розписується у видатковому касовому ордері або видатковій відомості про одержання готівки із зазначенням одержаної суми (гривень - словами, копійок - цифрами), використовуючи чорнильну або кулькову ручку з чорнилом темного кольору. Видача готівки особам, яких немає в штатному розписі підприємства, проводиться за видатковими касовими ордерами, що виписуються окремо на кожну особу або за окремою видатковою відомістю.
Таким чином, враховуючи вищевказані вимоги чинного законодавства, а також те, що за твердженням позивача грошові кошти надавались фермерським господарством в позику строком на п`ять років відповідачці, яка не є його членом чи працівником, суд вважає, що такі тривалі фінансові зобов`язальні правовідносини фізичної особи з юридичною особою безумовно мали бути відображені у бухгалтерському обліку останньої.
У зв`язку з викладеним суд вважає, що належними доказами факту передачі грошових коштів від юридичної особи та факту отримання них фізичною особою є відповідні фінансово-облікові документи, зокрема, видаткова відомість.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (постанови Великої Палати Верховного Суду від 31 січня 2020 року у справі № 370/999/16-ц, провадження № 14-709цс19, від 07 квітня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц, провадження № 14-740цс19, постанова Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі № 263/11779/16-ц, провадження № 61-10819св20).
Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18(пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року, справа №129/1033/13-ц).
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76, 77 ЦПК України).
Відповідно до частин першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Принцип оцінки доказів «поза розумним сумнівом» полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, підтверджених доказами.
Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.
Враховуючи викладене позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Згідно зі ст.141 ЦПК України судові витрати слід віднести на рахунок позивача.
Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 78-80, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1  до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики– відмовити.
Судові витрати позивача покласти на останнього.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду, а у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 . 
Відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп- НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .
Повне рішення складено 18.09.2026 року.

Суддя ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ?Д.Г. Костюков