ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

адреса юридична: вул. Капітана Володимира Кісельова, 1, м. Полтава, 36000, адреса для листування: вул. Капітана Володимира Кісельова, 1, м. Полтава, 36607, тел. (0532) 61 04 21, E-mail inbox@pl.arbitr.gov.ua, https://pl.arbitr.gov.ua/sud5018/
Код ЄДРПОУ 03500004

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.08.2026 Справа № 917/971/26 

За позовною заявою Державного підприємства "Спеціалізована державна експертна організація - Центральна служба Української державної будівельної експертизи", бульвар Лесі Українки, 26, м. Київ, 01133 
до Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Полтавській області, вул. В`ячеслава Чорновола, 22 А, м. Полтава, Полтавська область, 36039 
про стягнення коштів, 

Суддя Семчук О.С.,
за участю секретаря судового засідання Павленко С.М.,
від позивача: не з`явився
від відповідача: Борсук В.В.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Спеціалізована державна експертна організація - Центральна служба Української державної будівельної експертизи" звернулось до суду з позовом до Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Полтавській області про стягнення 379 598,93 грн заборгованості за Договором № 28-0610-16 від 28.07.2016, з яких: 80 112,38 грн – основний борг, 98 196,34 грн – інфляційні нарахування, 201 290,21 грн – пеня.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ним було належним чином виконано експертизу проекту будівництва, що підтверджується Актом приймання-передачі виконаних робіт від 15.12.2017. Проте відповідач свої зобов`язання з оплати виконаних робіт не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, на яку позивачем додатково нараховано інфляційні втрати та пеню.
Ухвалою суду від 19.05.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
Відповідач у відзиві на позовну заяву та заяві про застосування строків позовної давності проти позову заперечує у повному обсязі. Вказує, що акт підписано 15.12.2017, прострочення розраховано позивачем з 16.12.2017, тоді як позов подано лише 15.05.2026. На думку відповідача, це свідчить про пропуск позивачем загальної трирічної позовної давності щодо вимог про стягнення основного боргу та інфляційних втрат, а також спеціальної річної позовної давності щодо вимог про стягнення пені.
Окрім того, відповідач стверджує про повне виконання грошового зобов`язання за Договором № 28-0610-16 від 28.07.2016, що доводиться платіжним дорученням № 132 від 26.12.2016 на суму 174 229,00 грн, що, за твердженням відповідача, свідчить про відсутність заборгованості.
Позивач у відповіді на відзив та запереченнях на заяву про застосування строків позовної давності не погоджується з доводами відповідача. Позивач зазначає, що перебіг позовної давності був зупинений на період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню COVID-19, а також на період дії воєнного стану. За розрахунком позивача, з урахуванням визначених законодавством періодів зупинення, станом на дату подачі позову строк звернення до суду не пропущено.
29.07.2026 суд розпочав розгляд справи по суті. 
В судовому засідання представник позивача наполягає на задоволенні позову, наголошуючи, що підписаний сторонами акт приймання-передачі виконаних робіт від 15.12.2017 є належним первинним документом у розумінні законодавства про бухгалтерський облік. На переконання позивача, саме цей документ підтверджує виникнення у відповідача обов`язку з оплати, що спростовує твердження відповідача про відсутність боргу. Представник відповідача наголошує на відсутності заборгованості, що підтверджується наданими доказами.
В судовому засіданні суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення, проголошення якого відбудеться 10.08.26 о 13:40.
Представник позивача у судове засідання 10.08.2026 не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності.
При розгляді справи по суті судом враховано наступне.
Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно з частиною 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частиною 1 статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Як встановлено судом, 28.07.2016 між сторонами було укладено Договір № 28-0610-16 на виконання експертизи проекту будівництва. 
Пунктом 2.2 Договору сторони визначили, що вартість проведення експертизи складає 174 229,00 грн (сто сімдесят чотири тисячі двісті двадцять дев`ять гривень 00 коп.) з урахуванням ПДВ. 
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на Акт приймання-передачі виконаних робіт від 15.12.2017 на суму 80 112,38 грн, стверджуючи, що відповідач не здійснив оплату вказаних робіт. Додатково позивач спирається на умови пункту 2.4 Договору, за якими оплата мала здійснюватися Замовником протягом п`яти календарних днів саме після підписання акта приймання-передачі виконаних робіт. 
Разом з тим, суд критично оцінює вказані доводи позивача з огляду на наступне.
Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Крім того, відповідно до статті 531 ЦК України боржник має право виконати свій обов`язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем на підтвердження виконання своїх грошових зобов`язань за Договором № 28-0610-16 надано суду копію платіжного доручення № 132 від 26.12.2016 на загальну суму 174 229,00 грн (а.с. 112). Платником у вказаному документі зазначено Службу автомобільних доріг у Полтавській області (правонаступником якої є відповідач), отримувачем – ДП "Укрдордержбудекспертиза" (філія позивача). 
У графі «Призначення платежу» вказаного платіжного доручення дослівно зазначено: « 3111020;3210; Експерт. проект. реконстр. а/д д.зн. Р-52 км124+800-128+000 р28-0610-16, АВР1-26.12.16р, д28-0610-16-28.07.16, д/у1-26.12.16 ПДВ-29038,17;». 
Суд зазначає, що вказане призначення платежу містить вичерпні ідентифікуючі дані, які повністю збігаються з предметом та реквізитами спірного Договору № 28-0610-16 від 28.07.2016. Зокрема, у призначенні платежу вказано точні пікетажні координати ділянки автомобільної дороги Р-52 (км 124+800 - 128+000), щодо якої позивачем проводилась експертиза проекту будівництва згідно з пунктом 1.1 Договору. Також сума ПДВ у розмірі 29 038,17 грн, виокремлена у платіжному дорученні, абсолютно відповідає сумі ПДВ, визначеній сторонами у пункті 2.2 Договору. Усі вищезазначені реквізити та дані в сукупності підтверджують, що даний платіж був здійснений саме на виконання умов Договору № 28-0610-16 (а.с. 5). 
Більше того, суд звертає увагу на те, що надана копія платіжного доручення № 132 від 26.12.2016 (а.с. 112) містить печатку Головного управління Державної казначейської служби України у Полтавській області. Оскільки відповідач є установою, фінансування якої здійснюється за рахунок бюджетних коштів, проведення його розрахунків відбувається через органи Державної казначейської служби. Цей орган підтверджує, що платіжне доручення було прийнято до виконання, а грошові кошти у розмірі 174 229,00 грн були фактично перераховані з рахунку відповідача на рахунок позивача. Це повністю спростовує будь-які сумніви щодо реальності здійснення цієї господарської операції.
Оцінюючи доводи позивача щодо необхідності здійснення оплати виключно після підписання Акта приймання-передачі від 15.12.2017, суд зауважує наступне. 
Факт здійснення відповідачем 100% передоплати за Договором ще у грудні 2016 року (реалізація права на дострокове виконання згідно зі ст. 531 ЦК України) не нівелює факту належного виконання грошового зобов`язання. 
Незалежно від узгодженого сторонами порядку та строків розрахунків, загальні засади цивільного законодавства, зокрема принципи справедливості, добросовісності та розумності (пункт 6 частини 1 статті 3 ЦК України), виключають можливість стягнення подвійної оплати за одні й ті самі фактично надані послуги в межах одного договору. Оскільки зобов`язання з оплати виконано відповідачем у повному договірному розмірі (174 229,00 грн), виникнення повторного обов`язку з оплати 80 112,38 грн за тим самим предметом договору на підставі Акта від 15.12.2017 є безпідставним. 
До того ж, в судовому засіданні представник позивача не спростував факт оплати за Договором 27.12.2016 вказавши лише, що бухгалтерія позивача не надала відповідних документів. 
Отже, судом встановлено, що відповідач у повному обсязі виконав грошове зобов`язання з оплати вартості робіт за Договором № 28-0610-16, сплативши 26.12.2016 передбачену пунктом 2.2 Договору суму у розмірі 174 229,00 грн. Факт перерахування вказаних коштів позивачем не спростований. За таких обставин зобов`язання відповідача з оплати робіт є припиненим належним виконанням в силу статті 599 ЦК України, а вимога позивача про стягнення основного боргу в розмірі 80 112,38 грн є необґрунтованою та задоволенню не підлягає. 
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пункт 3 частини 1 статті 611 ЦК України). За змістом частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Позивачем заявлено до стягнення інфляційні втрати у розмірі 98 196,34 грн та пеню у розмірі 201 290,21 грн, нараховані за період з 16.12.2017 по 13.05.2026 на суму боргу 80 112,38 грн. 
Враховуючи, що суд дійшов висновку про відсутність у відповідача заборгованості перед позивачем з огляду на повну оплату вартості робіт за Договором ще 26.12.2016, тобто до підписання Акта приймання-передачі виконаних робіт від 15.12.2017, у відповідача не виникло прострочення грошового зобов`язання. 
Вимоги про стягнення інфляційних втрат та пені мають похідний характер від основної вимоги. Оскільки судом встановлено безпідставність вимоги про стягнення основного боргу, позовні вимоги в частині нарахування штрафних санкцій та інфляційних втрат за заявлений період також задоволенню не підлягають. 
Суд відхиляє твердження позивача про те, що Акт приймання-передачі виконаних робіт від 15.12.2017 як первинний документ є беззаперечною підставою для виникнення у відповідача обов`язку здійснити оплату. Підписання вказаного Акта підтверджує лише факт виконання Виконавцем та прийняття Замовником передбачених Договором робіт. Однак наявність цього Акта не скасовує і не спростовує факту попередньої повної оплати (100% вартості за Договором) вказаних робіт відповідачем платіжним дорученням № 132 від 26.12.2016. 
Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності та заперечень позивача щодо переривання її перебігу, суд зазначає наступне. 
За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду (зокрема, викладеної у постановах від 22.05.2018 у справі № 369/6892/15-ц, від 30.05.2018 у справі № 367/2271/15-ц та від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16), перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. 
Оскільки суд за результатами розгляду справи дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог по суті через відсутність порушеного права позивача (борг був сплачений належним чином), позовна давність (як загальна, так і спеціальна) до спірних правовідносин не застосовується, а позов не підлягає задоволенню саме з підстав його необґрунтованості. 
Відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 4 статті 13 ГПК України).
Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
З огляду на вищевикладене, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Судовий збір згідно зі статтею 129 ГПК України залишається за позивачем.
Керуючись статтями 129, 232, 233, 237, 238, 240-242 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Відмовити в позові повністю.
2. Рішення надіслати учасникам справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (частина 1, 2 статті 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (статті 256, 257 ГПК України).

Повний текст рішення складено 13.08.2026 

Суддя Олена СЕМЧУК