Справа № 199/4176/26
(2/199/4588/26) 

РІШЕННЯ
Іменем України

04.09.2026 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпра у складі головуючого – судді Авраменка А.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, –

ВСТАНОВИВ:

До Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра звернувся представник Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25 жовтня 2025 року між Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання коштів у кредит №6479442, відповідно до умов якого кредитодавець надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 5 000,00 гривень. Позивач вказує, що відповідач належним чином умови кредитного договору не виконав, у зв`язку із чим утворилася заборгованість, яка становить 19 852,50 гривень та складається з: 5 000,00 гривень заборгованості за основною сумою боргу, 3 990,00 гривень заборгованості за процентами, 862,50 гривень заборгованості за комісією, 10000,00 гривень заборгованості за пенею/неустойкою. Дану кредитну заборгованість позивач просить суд стягнути з відповідача за даним позовом, а також суму сплаченого судового збору в розмірі 2 662,40 гривень та витрати, понесені на професійну правничу допомогу, у розмірі 4 500,00 гривень.
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 10 квітня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, яку вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Сторонами клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін суду не подано, відзив від відповідача до суду не надходив, в зв`язку із чим суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті за наявними матеріалами справи.
Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.
Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що 25 жовтня 2025 року між Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання коштів у кредит №6479442. Згідно з умовами зазначеного договору кредитодавець надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 5 000,00 гривень, а позичальник зобов`язався повернути отримані кошти у визначений договором строк, сплатити проценти за користування кредитом та виконувати інші передбачені договором зобов`язання. Так, відповідно до умов договору про надання коштів у кредит №6479442, укладеного між Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 , кредитодавець зобов`язався надати позичальнику грошові кошти у кредит, а позичальник зобов`язався повернути отримані кошти та сплатити проценти за користування кредитом і комісію за надання кредиту відповідно до умов договору. Згідно з умовами договору кредитодавець надав позичальнику кредит у розмірі 5 000,00 гривень строком на 345 днів, а саме з 25 жовтня 2025 року по 04 жовтня 2026 року. За користування кредитом встановлено фіксовану процентну ставку у розмірі 0,95 %, яка нараховується щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту. Комісія за надання кредиту становить 17,25 % від суми наданого кредиту, що у грошовому виразі складає 862,50 гривень. У разі порушення позичальником строків повернення кредиту договором передбачено нарахування неустойки у розмірі 250,00 гривень за кожен день понадстрокового користування кредитом. На підтвердження виконання кредитодавцем своїх зобов`язань позивачем надано довідку АТ «Юнекс Банк» про успішне проведення платіжної операції №035582023075, відповідно до якої кредитні кошти у розмірі 5 000,00 гривень були перераховані на картковий рахунок № НОМЕР_1 . Крім того, судом встановлено, що 17 січня 2026 року, у зв`язку з затримкою сплати відповідачем заборгованості за договором про надання коштів у кредит №6479442 від 25 жовтня 2025 року на понад два календарних місяці, кредитодавець, керуючись п.6.13 Договору повідомив ОСОБА_1 про прострочення платежів та звернувся з вимогою про повернення кредиту протягом 30 календарних днів з дати отримання такої вимоги, тобто до 16 лютого 2026 року включно.
Судом встановлено, що відповідач отримані кредитні кошти не повернув у повному обсязі та належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання, у зв`язку із чим виникла заборгованість за договором про надання коштів у кредит №6479442. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість відповідача за договором про надання коштів у кредит №6479442 становить 19 852,50 гривень, з яких: 5 000,00 гривень — заборгованість за основною сумою кредиту; 3 990,00 гривень — заборгованість за процентами; 862,50 гривень — заборгованість за комісією; 10 000,00 гривень — заборгованість за пенею/неустойкою.
Правовідносини, які виникли між сторонами у справі, окрім положень зазначених вище договорів, врегульовані нормами ЦК України, Закону України «Про споживче кредитування», Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».
Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право у встановленому законом порядку звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до норм ст.ст.11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмовій формі (ст.ст.1054, 1055 ЦК України, ст.13 Закону України «Про споживче кредитування»).
Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Аналогічні положення містить норма ст.1 Закону України «Про споживче кредитування».
За змістом ст.ст.202, 205, 207, 626, 639 ЦК України договір, як різновид правочину, вважається таким, що вчинений у письмовій (електронній) формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Положеннями ст.3 ч.1 п.5 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір – домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Нормами ч.ч.3-6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Нормою ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Статтею 3 ч.1 п.п.6, 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором – дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор – алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.
Частинами 12, 13 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.
Статтями 5, 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» визначено, що електронний документ – документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.
Частиною 7 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому ЦК України, ГК України, а також іншими актами законодавства.
Згідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
При цьому за змістом ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Нормою ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
В той же час, п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст.625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указами Президента України: № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14 березня 2022 року, № 259/2022 від 18 квітня 2022 року, № 341/2022 від 17 травня 2022 року, № 573/2022 від 12 серпня 2022 року, № 757/2022 від 07 листопада 2022 року, № 58/2023 від 06 лютого 2023 року, № 254/2023 від 01 травня 2023 року, № 451/2023 від 26 липня 2023 року, № 734/2023 від 06 листопада 2023 року, № 49/2024 від 05 лютого 2024 року, № 271/2024 від 06 травня 2024 року, № 469/2024 від 23 липня 2024 року, № 740/2024 від 28 жовтня 2024 року, № 26/2025 від 14 січня 2025 року, № 235/2025 від 15 квітня 2025 року, № 478/2025 від 14 липня 2025 року, № 793/2025 від 20 жовтня 2025 року, № 40/2026 від 12 січня 2026 року, № 342/2026 від 27 квітня 2026 року та №596/2026 від 13 липня 2026 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», продовжено строк дії воєнного стану в Україні — останній раз строком на 90 діб до 31 жовтня 2026 року.
Згідно ст.16 ЦК України однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі.
За змістом ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не можу ґрунтуватись на припущеннях.
Оцінюючи дослідженні в ході розгляду справи докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.
Вирішуючи питання щодо позовних вимог позивача про стягнення заборгованості за договором про надання коштів у кредит №6479442 від 25 жовтня 2025 року, суд виходить з того, що факт укладення між сторонами кредитного договору в електронній формі, отримання відповідачем кредитних коштів у розмірі 5 000,00 гривень та невиконання ним взятих на себе зобов`язань підтверджується наявними у справі доказами. Позивачем доведено належними та допустимими доказами факт надання відповідачу кредитних коштів, а також наявність у відповідача обов`язку повернути отриману суму кредиту та сплатити проценти відповідно до умов договору, однак відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання щодо сплати платежів за договором, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню. Однак, не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення пені/неустойки у розмірі 10 000 гривень, оскільки її нарахування здійснено в період дії в Україні воєнного стану, що суперечить положенням пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» підлягають частковому задоволенню в частині стягнення заборгованості за тілом, процентами за користування кредитом та комісією, оскільки в цій частині позивачем доведено факт користування відповідачем кредитними коштами та наявність невиконаного грошового зобов`язання.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, керуючись нормами ст.ст.133, 137, 141 ЦПК України, враховуючи види судових витрат по справі та результат розгляду справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений останнім при зверненні до суду судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог – в розмірі 1321,29 гривень, а також витрати на правову допомогу в розмірі 2233,35 гривень.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.11, 15, 16, 202, 205, 207, 525, 526, 530, 601-612, 625, 626, 629, 639, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст.13, 18 Закону України «Про споживче кредитування», ст.ст.3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст.ст.5, 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», ст.ст.2, 5, 12, 13, 76-81, 89, 95, 133, 141, 223, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280, 281, 289, 352, 354, 355 ЦПК України, суд –

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (ЄДРПОУ 39861924; адреса місцезнаходження: 01010, місто Київ, площа Арсенальна, будинок 1Б) заборгованість за договором про надання коштів у кредит №6479442 від 25 жовтня 2025 року у розмірі 9852,50 гривень, яка складається з: 5 000,00 гривень заборгованості за основною сумою боргу, 3 990,00 гривень заборгованості за процентами, 862,50 гривень заборгованості за комісією.
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити.
У рахунок відшкодування судових витрат по справі з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (ЄДРПОУ 39861924; адреса місцезнаходження: 01010, місто Київ, площа Арсенальна, будинок 1Б) судовий збір у розмірі 1321,29 гривень, а також витрати на правову допомогу в розмірі 2233,35 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.  У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А.М. Авраменко