Справа № 756/544/25
Провадження № 2/369/4052/26
РІШЕННЯ
Іменем України

14.08.2026 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді Пінкевич Н.С., 
при секретарі судових засідань Худинець Д.С.,
за участю
представник позивача Кобченко Т.І.
відповідач ОСОБА_1 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Заступника керівника Оболонської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України до ОСОБА_1 , третя особа: Комунальне некомерційне підприємство Київська міська клінічна лікарня № 8 виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) про відшкодування витрат закладу охорони на лікування особи, яка потерпіла від кримінального правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2025 року представник позивача звернувся до Оболонського районного суду м.Києва з вказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Вироком Оболонського районного суду міста Києва від 29 березня 2023 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 Кримінального кодексу України.
Зазначає, що під час розгляду кримінального провадження встановлено, що 06.08.2021 близько 14 год. 00 хв. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Volkswagen Transporter», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною площі Петропавлівської у місті Києві, проявив неуважність до дорожньої обстановки, не стежив за її зміною, чим порушив вимоги пунктів 1.5 та 2.3 (б) Правил дорожнього руху України. Розпочавши рух заднім ходом зі сторони вулиці Кирилівської у напрямку вулиці С. Скляренка, він не переконався, що такий маневр буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, чим також порушив вимоги пункту 10.9 Правил дорожнього руху України.
Унаслідок зазначених порушень ОСОБА_1 здійснив наїзд задньою частиною керованого ним транспортного засобу на пішохода ОСОБА_2 , який у цей час рухався проїзною частиною площі Петропавлівської у місті Києві. У результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. Потерпілий перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Київська міська клінічна лікарня № 8» у період з 06 серпня 2021 року по 14 вересня 2021 року. Відповідно до інформації, наданої КНП «Київська міська клінічна лікарня № 8», вартість його стаціонарного лікування становила 119 146,85 грн.
Позивач зазначає, що витрати на лікування потерпілого були понесені за рахунок коштів Національної служби здоров`я України. При цьому цивільний позов про відшкодування на користь держави в особі Національної служби здоров`я України коштів, витрачених на лікування потерпілого, у межах кримінального провадження не заявлявся.
Просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь держави в особі Національної служби здоров`я України кошти, витрачені на лікування потерпілого від кримінального правопорушення ОСОБА_2 в сумі 119 146,85 грн., які перерахувати в дохід Державного бюджету України.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 15.01.2025 справу передано за підсудністю до Ірпінського міського суду Київської області.
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області24.03.2025 справу передано за підсудністю до Києво-Святошинського районного суду Київської області.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.05.2025 відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін, призначено розгляд справи. 

У судовому засіданні представника позивача позов підтримав, просив задовольнити.
У судовому засіданні відповідач проти позову заперечував. Суду пояснив, що потерпілий фактично не перебував на лікуванні, розмір витрат є дуже завищеним. Лікування відбувалось в державній установі та є безкоштовним. Жодних належних доказів понесених витрат позивач не надав. Просив відмовити в задоволенні позову.
Третя особа про судовий розгляд повідомлена належним чином, правом подати письмові пояснення до позову не скористалась.

У відповідності до ч. 5ст.268ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справу суди першої інстанції» від 12.06.2009№2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.
Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.
У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, заслухавши пояснення сторін, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що 06.08.2021, близько 14:00 год., ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом - легковим автомобілем марки «Volkswagen», моделі «Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходячись на проїзній частині площі Петропавлівської у м. Києві, будучи неуважним та не стежачи за дорожньою обстановкою, чим порушив вимоги пункти 1.5 та 2.3 (б) Правила Дорожнього Руху України, розпочав рух заднім ходом, зі сторони вул. Кирилівської, в напрямку вул. С. Скляренка у м. Києві, не пересвідчившись перед тим, що це буде безпечно та не створить перешкоди чи не безпеки іншим учасникам руху, порушуючи п. 10.9 Правила Дорожнього Руху України, продовжив рух заднім ходом.
Унаслідок чого ОСОБА_1 здійснив наїзд задньою частиною керованого ним транспортного засобу на пішохода ОСОБА_2 , який в той час рухався проїзною частиною площі Петропавлівської у м. Києві.
У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 причинено середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Вироком Оболонського районного суду міста Києва від 29.03.2023 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 Кримінального кодексу України.
Вирок набрав законної сили.

Також встановлено, що ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Київська міська клінічна лікарня № 8» з 06.08.2021 по 14.09.2021. Згідно інформації КНП «Київська міська клінічна лікарня № 8» вартість лікування ОСОБА_2 склала 119 146,85 грн. Кошти, витрачені на лікування потерпілого, здійснювалось за рахунок коштів Національної служби здоров`я України. Цивільний позов про стягнення коштів на користь держави в особі НСЗУ, витрачених на лікування потерпілого в межах кримінального провадження не заявлявся.
Відповідно до роз`яснень, наданих у п.3 постанови Пленуму Верховного суду України від 07 липня 1995 №11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 (далі - Порядок).
Згідно вимог п.п. 3,4 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 1996 року № 545 (із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 19 вересня 2012 року № 868), визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. Стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я.
Згідно зі ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ст.1206 Цивільного кодексу України, особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.
Згідно вимог ч.3 ст.1206 ЦК України, п.п. 1.4 Порядку сума витрат на лікування потерпілого від злочину підлягає стягненню до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я, у сумі фактичних витрат з винних осіб, у даному випадку з ОСОБА_1 .
У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 липня 1995 року № 11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» роз`яснено, що відповідальність за відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, може покладатися на засуджених при заподіянні шкоди як умисними, так і необережними діями. Сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв`язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікування
Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебуває на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого.
Порядком передбачено, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого або інших документів, які підтверджують дати госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу.
Отже, позивачем доведено, що факт перебування потерпілого ОСОБА_2 на лікуванні у закладі охорони здоров`я КНП «Київська міська клінічна лікарня № 8» є наслідком неправомірних дій відповідача і підтверджено належними доказами. Тобто, між злочинними діями відповідача ОСОБА_1 , які полягали в спричиненні потерпілій тілесних ушкоджень, та перебуванням на стаціонарному лікуванні існує причинний зв`язок.
У ході досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження цивільний позов про стягнення витрат на лікування потерпілого до ОСОБА_1 не заявлявся, останнім кошти добровільно не відшкодовано.
Оскільки фінансування закладів охорони здоров`я, зокрема лікарні КНП «Київська міська клінічна лікарня № 8» здійснюється з державного та в частині комунальних послуг з місцевого бюджету, та КНП «Київська міська клінічна лікарня № 8» не вжито заходів до відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілої від злочину шляхом звернення до суду з відповідним позовом, вбачається порушення державних інтересів.
Окрім того, згідно зі ст.89 Бюджетного кодексу України видатки на фінансування лікарні широкого профілю здійснюються за рахунок коштів місцевого бюджету, а тому несплата коштів відповідачем суттєво зачіпає інтереси держави у зв`язку з недоотриманням коштів для фінансування закладів охорони здоров`я.
Враховуючи вищевикладене та те, що відповідна державна установа не вживає заходів щодо захисту інтересів держави у вказаній сфері, а саме щодо звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а з вказаним позовом звертається прокурор, а тому мають місце підстави для звернення прокурора до суду в межах своєї компетенції, передбаченої ст. 131-1 Конституції України та ст. ст. 23, 24 Закону України «Про прокуратуру».
Згідно п.5.6. Постанови Верховного Суду від 16 квітня 2019 року (справа № 910/3486/18) представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється і у разі, якщо захист цих інтересів не здійснює, або неналежним чином здійснює відповідний орган. При цьому прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів.
Згідно з ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
На переконання суду, усі досліджені докази є належними, допустимими та достатніми.
Вирішуючи спір, суд дійшов висновку, що докази на підтвердження завдання державі майнової шкоди неправомірними діями відповідача є належні та допустимі, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями заподіювача доведено. У свою чергу відповідач не спростував доводів прокурора, викладених у позовній заяві. Судом встановлено, що відповідач є особою, яка вчинила злочин, а тому зобов`язаний відшкодувати витрати на лікування потерпілого від цього злочину. За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
Заперечуючи проти позову, відповідач не надав жодного доказу на спростування доводів та доказів позову, обмежився по суті лиш власними запереченнями.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору.
Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судовий збір, який підлягав сплаті при подачі позовної заяви, підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.
Підпунктом 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI встановлено судовий збір за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою встановлений у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Оскільки, позивач, на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» при зверненні до суду з вказаним позовом був звільнений від сплати судового збору, тому згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір належить стягнути з відповідача на користь держави у розмірі 3 028,00 грн.
Керуючись ст.ст. 12, 81, 141,258-260, 263-265, 274-279 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов Заступника керівника Оболонської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України до ОСОБА_1 , третя особа: Комунальне некомерційне підприємство Київська міська клінічна лікарня № 8 виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) про відшкодування витрат закладу охорони на лікування особи, яка потерпіла від кримінального правопорушення задоволити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави в особі Національної служби здоров`я України кошти, витрачені на лікування потерпілого від кримінального правопорушення ОСОБА_2 в сумі 119 146,85 грн. (сто дев`ятнадцять тисяч сто сорок шість грн. 85 коп.), які перерахувати в дохід Державного бюджету України (р/р UA 978999980313080115000026011; одержувач: ГУК у м.Києві/Шевченківський р-н/24060300, код ЄДРПОУ 37993783).
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_1 ) в дохід держави судовий збір в розмірі 3 028 грн. (три тисячі двадцять вісім грн.).

Інформація про відповідача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Київського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення виготовлено 14 серпня 2026 року.
Суддя         Наталія ПІНКЕВИЧ