ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

08 липня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/9901/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Юрко І.В. (доповідач),
суддів: Білак С.В., Чабаненко С.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Кузнецова Іллі Сергійовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23 січня 2026 року в адміністративній справі №280/9901/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач 10.11.2025 року звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив:
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 , які полягають у взятті його на військовий облік військовозобов`язаних;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 виключити (видалити) з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомості про взяття його на військовий облік військовозобов`язаних;
- визнати протиправними дії відповідача щодо внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про порушення ним правил військового обліку, законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинення адміністративного правопорушення за ст.ст.210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення і щодо направлення до Національній поліції України звернення №Е1613004 від 16.03.2025 про це порушення;
- зобов`язати відповідача виключити (видалити) з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомості про порушення ним правил військового обліку, законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинення адміністративного правопорушення за ст.ст.210, 210-1 КУпАП;
- встановити судовий контроль за виконанням рішення суду в порядку ст.382 КАС України, а саме зобов`язати відповідача у встановлений судом строк подати звіт про виконання судового рішення, а в разі неподання такого звіту накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 23 січня 2026 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та прийнятим з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апелянт вказує, що був виключений з військового обліку як раніше засуджений до позбавлення волі за вчинення тяжкого злочину, тому відповідно до статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» є звільненим від виконання військового обов`язку як особа, що в силу закону вважається непридатною до проходження військової служби.
Відповідач відзив на скаргу не подав, що не перешкоджає розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
В період з 01.04.2026 року по 17.04.2026 року суддя-член колегії Чабаненко С.В. перебувала на лікарняному. У період з 28.05.2026 року по 16.06.2026 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала у відпустці.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила наступне. 
Позивач - ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» має статус військовозобов`язаного та перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 – АДРЕСА_1 .
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 від 18.02.2022 року, виданого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 18.02.2022 проставлена відмітка про виключення позивача з військового обліку на підставі п.6 ч.6 ст.37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
На запит позивача ІНФОРМАЦІЯ_7 листом від 11.05.2025 року №1159/9/6384 повідомив, що ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_8 з 19.04.2025 року у зв`язку з чим ІНФОРМАЦІЯ_3 не має можливість перевірити зазначену інформацію. Згідно відомостей ЄДРВ «Оберіг» станом на зараз громадянин ОСОБА_1 не являється порушником військового обліку.
ІНФОРМАЦІЯ_9 повідомив листом від 14.05.2025 року №11718 повідомив, що 14.06.2024 року військовозобов`язаного ОСОБА_1 було запрошено групою оповіщення ІНФОРМАЦІЯ_2 спільно з працівниками поліції в ІНФОРМАЦІЯ_3 для уточнення облікових даних. Станом на дату скерування відповіді, повідомити запитувану інформацію має можливість лише службова особа ІНФОРМАЦІЯ_10 , оскільки 19.04.2025 року ОСОБА_1 взято на військовий облік у вказаному органі військового управління.
ІНФОРМАЦІЯ_7 листом від 07.06.2025 року №4825 повідомив, що згідно даних Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів громадянина ОСОБА_1 взято на військовий облік військовозобов`язаних 14.06.2024 ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що зроблено відповідний запис до Реєстру. 19.04.2025 ОСОБА_1 доставлено представниками Національної поліції до ІНФОРМАЦІЯ_4 , як такого, що вчинив адміністративне правопорушення, передбачене статтями 210, 210-1 КУпАП за зверненням ІНФОРМАЦІЯ_2 від 16.03.2025 №Е1613004. Того ж дня ОСОБА_1 взято на військовий облік ІНФОРМАЦІЯ_11 відповідно до Розпорядження начальника ГШ ЗСУ від 06.03.2025 №26654/С.
Постановою №1043 від 01.05.2025 року про закриття справи про адміністративне правопорушення, згідно якої відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 19.04.2025 року №1043, 10.03.2025 року військовозобов`язаний ОСОБА_1 не з`явився за повісткою про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги ч.3 ст.22 Закону України «Про моблізаційну підготовку та мобілізацію», абз.3 с.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
При розгляді справи про адміністративне правопорушення було встановлено, що на момент розгляду справи відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення №10436 від 19.04.2025, складеного відносно ОСОБА_1 , не було отримано від ІНФОРМАЦІЯ_2 , жодного доказу який би підтверджував акт оповіщення про виклик ОСОБА_1 10.03.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме повістки, розписки про отримання повістки, акту про відмову від отримання повістки тощо.
Постановою від 01.05.2025 року №1043 провадження у справі відносно ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Не погодившись з діями відповідача, які полягають у взятті його на військовий облік військовозобов`язаних, та внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про порушення правил військового обліку, позивач оскаржив такі дії до суду.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке. 
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Згідно зі статтею 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону. 
Частиною першою статті 1 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі — Закон № 2232-XII) закріплено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. 
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями (частина друга статті 1 Закону № 2232-XII). 
За приписами частини третьої статті 1 Закону №2232-XII військовий обов`язок включає, зокрема: дотримання правил військового обліку; виконання військового обов`язку в запасі; проходження військової служби та призов на військову службу.
Згідно з частиною сьомою статті 1 Закону №2232-XII виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують, у тому числі, районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.
Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 року №2102-IX, в Україні введено воєнний стан, строк дії якого неодноразово продовжувався і є чинним на момент розгляду цієї справи. Також Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» оголошено загальну мобілізацію на всій території України.
Згідно з абзацом п`ятим статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-XII (далі по тексту - Закон № 3543-XII), особливий період охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Положеннями частини десятої статті 1 Закону №2232-XII визначено, що громадяни України, які перебувають у запасі Збройних Сил України чи інших військових формувань або призвані на військову службу під час мобілізації, є військовозобов`язаними та зобов`язані виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.
Частиною третьою статті 22 Закону №3543-XII встановлено, що під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до ТЦК та СП у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках ТЦК та СП). Крім того, військовозобов`язані зобов`язані самостійно уточнювати свої персональні дані у разі їх зміни.
Згідно із частиною п`ятою статті 22 Закону № 3543-XII призов громадян на військову службу під час мобілізації забезпечують місцеві органи виконавчої влади та здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.
Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №560 від 16.05.2024 року, а також Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30.12.2022, визначають механізм обліку та взаємодії органів військового управління із громадянами.
Щодо доводів апелянта про безпідставність його повторного взяття на військовий облік у зв`язку з ранішим виключенням, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до пункту 6 частини шостої статті 37 Закону № 2232-XII (у редакції, що діяла до 18.05.2024 року) виключенню з військового обліку у відповідних ТЦК та СП підлягали громадяни України, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину. На цій підставі позивачу 18.02.2022 року було видано тимчасове посвідчення № 1/171 із відповідною відміткою.
Проте, Законом України від 11.04.2024 року №3633-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» (який набрав чинності 18.05.2024) статтю 37 Закону №2232-XII викладено в новій редакції. Зазначеними змінами законодавець повністю вилучив норму щодо виключення з військового обліку осіб, раніше засуджених до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.
Скасування правової підстави для виключення громадян з військового обліку за ознакою наявності судимості означає, що такі особи з моменту набрання чинності змін до закону (з 18.05.2024 року) втратили статус виключених з військового обліку та за умов відповідності віковому цензу автоматично підпадають під категорію військовозобов`язаних осіб, які підлягають загальному військовому обліку нарівні з іншими громадянами України.
Правова природа військового обов`язку та військового обліку має публічно-правовий характер і визначається законодавством, чинним на момент виникнення чи зміни правовідносин. Зміна законодавчого регулювання, яка скасувала пільгу або звільнення від обліку для певної категорії осіб, покладає на органи військового управління обов`язок актуалізувати відомості Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів та внести відомості про таких громадян як про військовозобов`язаних.
За таких обставин, дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо взяття ОСОБА_1 на військовий облік військовозобов`язаних 14.06.2024 року (після набрання чинності Законом №3633-IX) та внесення відповідних відомостей до Реєстру ґрунтувалися на вимогах чинного матеріального закону. Наступне взяття позивача на облік 19.04.2025 року ІНФОРМАЦІЯ_11 за місцем його фактичного доставлення та перебування також відповідало повноваженням органів військового управління в особливий період.
Факт закриття постановою від 01.05.2025 року провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП щодо позивача у зв`язку з відсутністю складу правопорушення (через недоведеність факту вручення повістки) свідчить про відсутність його вини у конкретному епізоді неявки, проте не скасовує його загального статусу військовозобов`язаного та обов`язку перебувати на військовому обліку згідно із законом.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.
Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки предметом позову в цій справі є рішення суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з частиною третьою статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 272, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Кузнецова Іллі Сергійовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23 січня 2026 року в адміністративній справі №280/9901/25 залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23 січня 2026 року в адміністративній справі №280/9901/25 залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя І.В. Юрко 

суддя С.В. Білак 

суддя С.В. Чабаненко