Справа № 368/1342/20 
2/368/22/26
Рішення 
Іменем України
"22" липня 2026 р. Кагарлицький районний суд
Київської області в складі: 
головуючого судді Кириченка В.І.
при секретарі Марчук Н.М.
представника позивача - адвокат Лисюк О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кагарлику в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи – орган опіки та піклування виконавчого комітету Кагарлицької міської ради, ОСОБА_3 , про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя,-
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернулась до суду з позовом та просила визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 (рнокпп: НОМЕР_1 ) та ОСОБА_1 ( НОМЕР_2 ) домоволодіння АДРЕСА_1 , загальною площею 51.40 кв.м, яке складається з: передпокою - 4.5 кв.м., кухні - 9.40 кв.м. житлової кімнати - 9.0 кв.м., житлової кімнати - 18,0 кв.м., веранди 5.10 кв.м.. кладової - 5.40 кв.м. в склад домоволодіння також входять:прибудова - 12.60 кв.м, сарай - 10,70 кв.м, убиральня - 1 шт.. колодязь, ворота - 5.4 кв.м. ворота - 9,5 кв.м. огорожа -- 34. кв.м.
Визнати за ОСОБА_1 (рнокпп: НОМЕР_2 ) право власності на 1/2 частку домоволодіння АДРЕСА_1 , загальною площею 51.40 кв.м загальною площею 51,40 кв.м, яке складається з: передпокою - 4,5 кв.м., кухні - 9,40 кв.м, житлової кімнати - 9,0 кв.м. житлової кімнати - 18.0 кв.м.. веранди - 5.10 кв.м.. кладової - 5.40 кв.м. в склад домоволодіня також входять:прибудова - 12.60 кв.м, сарай - 10.70 кв.м. убиральня 1 шт.. колодязь, ворота 5.4 кв.м. ворота 9.5 кв.м. огорожа - 34. кв.м.
Виділити в натурі 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 , загальною площею 51.40 кв.м.
Мотивувала позов тим, що 24 червня 1985 року між ОСОБА_1 (даті Позивач), та ОСОБА_2 (далі Відповідач), було укладено шлюб, у зв`язку з чим Виконавчим комітетом Черняхівської сільської ради Кагарлицького району Київської області було здійснено державну реєстрацію шлюбу, та складено відповідний актовий запис за № 17.
25 червня 2019 року Рішенням Обухівського районного суду Київської області, яке набрало законної сили, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було розірвано. Після розірвання шлюбу прізвище Позивачу було залишено « ОСОБА_5 ».
За період шлюбного життя колишнім подружжям згідно договору купівлі-продажу 24 травня 1989 року було набуто у власність домоволодіння АДРЕСА_1 , загальною площею 51.40 кв.м. яке складається з: передпокою - 4,5 кв.м.. кухні - 9,40 кв.м, житлової кімнати - 9,0 кв.м, житлової кімнати - 18,0 кв.м., веранди - 5,10 кв.м., кладової - 5,40 кв.м, в склад домоволодіння також входять:прибудова - 12,60 кв.м, сарай - 10,70 кв.м, убиральня - 1 шт.. колодязь, ворота - 5,4 кв.м. ворота -- 9.5 кв.м. огорожа 34. кв.м.
Відповідно до Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 , загальною площею 51.40 кв.м зареєстровано 11.02.2009 року за ОСОБА_2 .
Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Відповідно до ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні.
Згідно ст.70 СК України майно, що с об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в постанові від 21 грудня 2007 р. Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК.
Відповідно дост.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч.1). Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч.3).
За приписами ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.
Відповідно до ст. 183 ЦК України подільною є річ. яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.
Кожен з співвласників має право на надання йому в володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці в праві спільної часткової власності. В разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідно матеріальної компенсації.
Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Так відповідно до звіту про оцінку майна вартість домоволодіння АДРЕСА_1 , загальною площею 51.40 кв.м. яке складається з: передпокою - 4.5 кв.м.. кухні - 9.40 кв.м. житлової кімнати - 9.0 кв.м. житлової кімнати 18.0 кв.м.. веранди 5.10 кв.м.. кладової - 5.40 кв.м, в склад домоволодіння також входять:прибудова - 12.60 кв.м. сарай - 10.70 кв.м. убиральня - 1 шт., колодязь, ворота - 5,4 кв.м. ворота - 9.5 кв.м, огорожа - 34, кв.м, становить 77 329 (сімдесят сім тисяч триста двадцять девять) гривень 00 кой, відповідно частина домоволодіння коштує 38 664,50 гривень.
Представник позивача - адвокат Лисюк О.В. та позивач в судовому засіданні позов підтримали та просили задоволити.
Третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 подала заяву про розгляд справи у її відсутність з обгрунтуванням, що ніякого відношення до розподілу майна не має.
Представник третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору органу опіки та піклування виконавчого комітету Кагарлицької міської ради не з`явився в судове засідання і розгляд справи проведено у його відсутність. 
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився. Подано відзив в якому проти позову заперечує з наступних підстав.
Відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
За правилами ч. 1 та ч. 2 ст. 370 ЦК України та ст. 70 СК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.
Таким чином, у разі набуття колишнім подружжям права спільної часткової власності на житловий будинок, сторони мають право лише за ємною згодою володіти та користуються спільним майном, і за жодних правових підстав не мають права вчиняти дій, які б не були узгоджені обома співвласниками.
Статтями 364, 367 ІДК України передбачено, що кожен із співвласників : право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності, в натурі або його поділ з дотриманням вимог статті 183 ЦК України.
За відсутності згоди співвласників про поділ спільного майна таке питання вирішується судом.
Як випливає з положення ч. 1 та ч. 3 ст. 367 ЦК України, поділ в натурі майна, яке перебуває у спільній частковій власності, може бути здійснено за домовленістю між співвласниками, шляхом укладання договору про поділ рухомого майна, який повинен бути вчинений у письмовій формі з обов`язковим його нотаріальним посвідченням учасниками правочину.
Проте, в тому випадку, якщо один із співвласників виявив бажання, не залежно від його мотивів, здійснити поділ у натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладання договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ (виділ) спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту.
У даному випадку позивач звернулася до суду із позовом про поділ та виділення майна у натурі без будь-яких попередніх пропозицій чи звернень до мене щодо врегулювання даного питання у досудовому порядку.
Більше того, ОСОБА_1 , у протиправний спосіб, замовила від мого імені та без мого відома проведення експертної оцінки вартості спірного будинку та ще й вимагає стягнення за цю роботу з мене коштів у судовому порядку.
Слід зазначити, що проведення поділу нерухомого майна регулюється інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженою Наказом Міністерства з питань житлово - комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 06 липня 2007 року за № 74/14041. Главою 2 Інструкції № 55 встановлюється Порядок поділу об`єктів нерухомого майна, зокрема: "2.1. Об`єкти нерухомого майна, які підлягають технічній інвентаризації відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом (Держбуду України від 24 травня 2001 року № 127, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 року за № 582/5773 (із змінами), а також єдині майнові комплекси, що належать на праві власності і розташовані а одній земельній ділянці, можуть бути поділені на самостійні об`єкти нерухомого майна. 2.2. Поділ на самостійні об`єкти нерухомого майна провадиться відповідно до законодавства з наданням кожному об`єкту поштової адреси. ... 2.7. Спори щодо поділу об`єктів нерухомого майна вирішуються в судовому порядку."
Відповідно до абз. 1 п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 4 жовтня 1991 року (з подальшими змінами та доповненнями), при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.
Крім того, в абз. 4 п. 7 та п. 8 Постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», Пленум Верховного суду України роз`яснив, що при поділі жилого будинку суд зобов`язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику. Різні господарські будівлі літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле.
У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1443цс 16 зроблено висновок, що «виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.
Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна».
Разом з тим, позивачем не надано до суду варіанту (варіантів) розподілу між сторонами спору даного домоволодіння і, більше того - висновку щодо технічної можливості проведення поділу спірного житлового будинку та висновку про можливість переобладнання в окремі об`єкти власності частин житлового будинку у вигляді ізольованих квартир без завдання шкоди господарському призначенню майна, що на моє переконання, унеможливлює вирішення даного спору по суті, як з правової, так і з технічної сторони.
Не вирішене також і питання про обладнання ізольованих мереж етектропостачання та інженерних мереж газопостачання із зовнішніх мереж позивачеві, як співвласнику, який має намір виділити для себе самостійний об`єкт нерухомості, а також не визначений фактичний порядок користування земельною ділянкою між сторонами у разі проведення поділу даного домоволодіння.
На окрему увагу заслуговує той факт, що на сьогодні у спірному будинку, крім мене, зареєстровані та проживають наша спільна з позивачем дочка ОСОБА_3 зі своєю малолітньою донькою (нашою внучкою) ОСОБА_6 , 2015 року народження, що підтверджується довідкою та актом виконавчого комітету Кагарлицької міської ради від 10.03.2021 р. (копії документів додаються).
Вважаю, що у разі задоволення судом позовних вимог ОСОБА_7 щодо виділення їй в натурі частки житлового будинку без відповідних висновків до технічної можливості його переобладнання в окремі ізольовані квартири, неминуче потягне за собою ризики руйнування самого будинку та втрати житла для членів моєї сім`ї, у тому числі малолітньої дитини, які на сьогодні іншого місця проживання не мають.
Статтею 9 ЖК УРСР встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством.
Відповідно до частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.
Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року И 475/97-ВР.
Виходячи з вище наведеного, вважаю, що позовні вимоги ОСОБА_7 є протиправними та задоволенню не підлягають.
Відповідач надав також копію відзиву в іншій цивільній справі про розірвання шлюбу з відповідачем в якому зазначав, що вкладав зароблені кошти в будівництво в інтересах сім`ї.
Судом встановлено, що 24 червня 1985 року між ОСОБА_1 (даті Позивач), та ОСОБА_2 (далі Відповідач), було укладено шлюб, у зв`язку з чим Виконавчим комітетом Черняхівської сільської ради Кагарлицького району Київської області було здійснено державну реєстрацію шлюбу, та складено відповідний актовий запис за № 17.
25 червня 2019 року рішенням Обухівського районного суду Київської області, яке набрало законної сили, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було розірвано. Після розірвання шлюбу прізвище Позивачу було залишено « ОСОБА_5 ».
За період шлюбного життя вказаним подружжям згідно договору купівлі-продажу 24 травня 1989 року було набуто у власність в селі Черняхів Кагарлицького району Київської області жилий будинок для сезонного ( тимчасового) проживання з розміром жилої площі 20 кв.м. Біля будинку господарських споруд немає.
Згідно свідоцтва про право власності на житло від 22.04.1994 року сторони спору та їх діти ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 є співвласниками квартири площею 48,6 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 .
Згідно завірених копій матеріалів інвентаризаційної справи на житловий будинок АДРЕСА_1 рішенням Черняхівської сільської ради Кагарлицького району Київської області від 07.11.2008 року після слухання заяви ОСОБА_2 про надання дозволу на виготовлення технічної документації на перебудований житловий будинок та господарські споруди в 1993 році, в АДРЕСА_1 вирішено надати відповідний дозвіл.Згідно рішення виконавчого комітету Черняхівської сільської ради Кагарлицького району Київської області від 24.12.2008 року затверджено акт державної комісії по прийняттю житлового будинку і визнано право власності на житловий будинок житловою площею 27 кв.м. за ОСОБА_2 .
Відповідно до Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 , загальною площею 51.40 кв.м зареєстровано 11.02.2009 року за ОСОБА_2 .
Згідно висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 21.04.2026 року розподіл спірного житлового будинку та господарських будівель згідно часток і на дві ізольовані квартири неможливий .
Відповідно до ст.16 ЗУ « Про власність», майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім`ю України 
   Відповідно до ст.112 ЦК УРСР , майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам.
Розрізняється спільна власність з визначенням часток 
(часткова власність) або без визначення часток (сумісна 
власність). 
Відповідно до ст.22 КпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.
Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, 
якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, 
доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного 
заробітку. 
Відповідно до ст.28 КпШС України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.
Відповідно до ст.29 КпШС України, Якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.
Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під 
час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу.
Відповідно до  ст.22 КпШС України, ст.112 ЦК УРСР , ст.16 ЗУ « Про власність» слід визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 (рнокпп: НОМЕР_1 ) та ОСОБА_1 ( НОМЕР_2 ) домоволодіння АДРЕСА_1 , загальною площею 51.40 кв.м, яке складається з: передпокою - 4.5 кв.м., кухні - 9.40 кв.м. житлової кімнати - 9.0 кв.м., житлової кімнати - 18,0 кв.м., веранди 5.10 кв.м.. кладової - 5.40 кв.м. в склад домоволодіння також входять:прибудова - 12.60 кв.м, сарай - 10,70 кв.м, убиральня - 1 шт.. колодязь, ворота - 5.4 кв.м. ворота - 9,5 кв.м. огорожа -- 34. кв.м. так як вказане майно нажите подружжям за час шлюбу в 1993 році.
Відповідно до  ст.28 КпШС України у зв`язку поділом спільного майна подружжя визначити їх частки рівними і так як відсутні окремі випадки для відступу судом від начала рівності часток подружжя.
Відповідно до  ст.29 КпШС України в задоволенні позовних вимог про виділення в натурі 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 , загальною площею 51.40 кв.м - відмовити так як відсутні варіанти поділу майна в натурі в дві ізольовані квартири .
На час набуття сторонами спору у спільну сумісну власність вказаного майна в 1993 року не діяли норми ЦК України і СК України, а тому суд їх не застосовував.
Посилання відповідача на те, що надана позивачем при подачі позову копія витягу зі звітом про оцінку житлового будинку на суму 77329 грн. є заниженою і істотно впливає на його права та сплату судового збору не відповідає дійсності так як при подачі позову до суду згідно ухвали судді від 14.11.2023 року позивачем сплачено 840,80 грн. судового збору і згідно висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 21.04.2026 року вартість всього домоволодіння складає 863043 грн. станом на день складання висновку .А вартість спірного майна становить половину вказаної суми . Тому судовий збір позивачем сплачено відповідно до ЗУ « Про судовий збір». 
На підставі ст.141ч.1 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача 420,40 грн. у відшкодування половини сплаченого судового збору .
В короткому тексті рішення суду зазначено про складення повного тексту рішення суду 27.07.2026 року яке фактично складено 29.07.2026 року у зв`язку з виконанням суддею обов`язків слідчого судді.
Керуючись ст.22,28,29 КпШС України, ст.112 ЦК УРСР , ст.16 ЗУ « Про власність», ст.76, 81,263-265, 273 ч.4 ЦПК України, суд,- 
вирішив:
Позов задоволити частково.
Визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 (рнокпп: НОМЕР_1 ) та ОСОБА_1 ( НОМЕР_2 ) домоволодіння АДРЕСА_1 , загальною площею 51.40 кв.м, яке складається з: передпокою - 4.5 кв.м., кухні - 9.40 кв.м. житлової кімнати - 9.0 кв.м., житлової кімнати - 18,0 кв.м., веранди 5.10 кв.м.. кладової - 5.40 кв.м. в склад домоволодіння також входять:прибудова - 12.60 кв.м, сарай - 10,70 кв.м, убиральня - 1 шт.. колодязь, ворота - 5.4 кв.м. ворота - 9,5 кв.м. огорожа -- 34. кв.м.
Визнати за ОСОБА_1 (рнокпп: НОМЕР_2 ) право на 1/2 частку домоволодіння АДРЕСА_1 , загальною площею 51.40 кв.м загальною площею 51,40 кв.м, яке складається з: передпокою - 4,5 кв.м., кухні - 9,40 кв.м, житлової кімнати - 9,0 кв.м. житлової кімнати - 18.0 кв.м.. веранди - 5.10 кв.м.. кладової - 5.40 кв.м. в склад домоволодіня також входять:прибудова - 12.60 кв.м, сарай - 10.70 кв.м. убиральня 1 шт.. колодязь, ворота 5.4 кв.м. ворота 9.5 кв.м. огорожа - 34. кв.м.
В задоволенні позовних вимог про виділення в натурі 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 , загальною площею 51.40 кв.м - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 (рнокпп: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (2387105244) 420,40 грн. у відшкодування сплаченого судового збору.
Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 273 ЦПК України. Повний текст рішення складено 29.07.2026 року. 

Суддя: В.І. Кириченко