Березівський районний суд Одеської області 

09.09.2026
Справа № 494/973/26
Провадження № 2/494/779/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.09.2026 року м. Березівка
Березівський районний суд Одеської області у складі:
судді - Римаря І.А.,
за участю: секретаря судового засідання - Авдєєвої С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Березівка Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Березівської міської ради Одеської області про встановлення факту родинних відносин та факту прийняття спадщини, -
В С Т А Н О В И В:
27.04.2026 року до Березівського районного суду Одеської області надійшла позовна заява  ОСОБА_1 до Березівської міської ради Одеської області про встановлення факту родинних відносин та факту прийняття спадщини. 
Згідно протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 27.04.2026 року визначено суддю Березівського районного суду Одеської області Римар І.А.
Суд також вважає заначити, що у зв`язку з надмірним навантаженням справами, яке виходить за межі фізичної можливості розгляду кожної справи у розумні строки, оскільки у Березівському районному суді Одеської області наразі працює 2 (два) судді (за штатом 4 (чотири)), та які є водночас слідчими суддями, повітряними тривогами на території Одеської області, тому суд позбавлений можливості проводити розгляд справи в розумні строки визначені ЦПК України.
Ухвалою суду від 04.05.2026 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 25.06.2026 року закрито підготовче провадження по справі та призначено до судового розгляду по суті.
Позивач у позовній заяві вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй майно. До дня своєї смерті ОСОБА_2 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 помер син спадкодавця та чоловік позивача ОСОБА_3 , який до дня своєї смерті був зареєстрований за вищевказаною адресою. Після смерті ОСОБА_3 заведено спадкову справу, однак ОСОБА_1 не може у повному обсязі оформити спадщину після смерті чоловіка, у зв`язку з неможливістю підтвердження родинних відносин її чоловіка з матір`ю, також не доведено факт прийняття спадщини ОСОБА_3 після смерті матері. Свідоцтво про народження ОСОБА_3 втрачено, видати повторне свідоцтво про народження не має можливості у зв`язку з тим, що свідоцтво видавалась в росії, не може бути отримане в Україні через відсутність дипломатичних відносин з Україною. ОСОБА_3 фактично прийняв спадщину після смерті матері, так як проживали за однією адресою. У зв`язку з вказаним, позивач просить встановити факт що померла ОСОБА_2 є матір`ю померлого ОСОБА_3 , також просить встановити факт прийняття ОСОБА_3 спадщини після смерті матері.
Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який продовжено до 31.10.2026 року.
У судове засідання 09.09.2026 року позивач не з`явилась, однак 08.09.2026 року від її представника до суду надійшла заява про розгляд справи за їхньої відсутності, вказали, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та наполягають на їх задоволенні (а.с.70).
Представник відповідача у судове засідання 09.09.2026 року також не з`явилась, разом з тим 08.09.2026 року на адресу суду надіслала заяву про розгляд справи без її участі, вказала, що проти задоволення позовної заяви не заперечує (а.с.68).
Суд вважає зазначити, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). 
Вивчивши матеріали справи, врахувавши заяву представника позивача та представника відповідача про розгляд справи без їх участі, оцінивши і проаналізувавши докази, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно зі ст. 2 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 
Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 25.12.1995 року померла ОСОБА_2 (а.с.11).
Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 06.11.2008 року підтверджується, що помер ОСОБА_3 (а.с.9).
Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 09.10.2007 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 11.12.1975 року зареєстрували шлюб (а.с.8).
Як вбачається з роз`яснень Березівської державної нотаріальної контори Одеської області від 03.12.2019 року неможливо встановити родинні відносини між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , так як не надано відповідні документи, також неможливо встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_3 після смерті його матері, рекомендовано звернутись до суду (а.с.12).
Позивач зверталась до органу ДРАЦС щодо видачі повторного свідоцтва про народження її чоловіка ОСОБА_3 , однак згідно листа Березівського відділу ДРАЦС у Березівському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Мінінстерства юстиції (м. Одеса) від 23.06.2025 року вбачається, що видати повторне свідоцтво про народження не має можливості у зв`язку з тим, що свідоцтво видане в росії, не може бути отримане в Україні через відсутність дипломатичних відносин, рекомендовано звернутись до суду (а.с.14).
Після смерті ОСОБА_3 заведено спадкову справу №309/2019 року, про що свідчить витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 26.11.2019 року (а.с.13).
ОСОБА_2 за життя була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , про свідчить витяг з домової книги (а.с.15-16).
Право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_2 , про що свідчить лист з Житлово-комунального господарства м. Березівка від 04.01.2022 року (а.с.57).
Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до пункту 7 постанови Пленуму Верховний Суд України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, зокрема якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію у зв`язку із втратою годувальника. Суд не може відмовити у розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів того, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах цивільного стану.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 Цивільний процесуальний кодекс України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.
Суд враховує, що надані докази позивачем узгоджуються між собою щодо сімейних зв`язків зазначених осіб та не містять відомостей, які б суперечили твердженню позивача про те, що ОСОБА_3 був сином ОСОБА_2 .
Факт, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були матір`ю та сином стверджується у наданих суду документах, таким чином вимога про встановлення факту родинних відносин між померлою ОСОБА_2 та померлим ОСОБА_3 є обгрунтованою та підлягає задоволенню.
Щодо вимоги про встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_3 спадщини після смерті ОСОБА_2 , суд зазначає наступне:
ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , а тому спадкові правовідносини виникли під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року та підлягають регулюванню нормами зазначеного Кодексу.
Відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР.
Спадкові відносини виникають з моменту відкриття спадщини. Як частина друга стаття 1220 ЦК України, так і стаття 525 ЦК Української РСР визначають, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.
Відповідно до частини 1 статті 548 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.
У частині 1 статті 549 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року передбачено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
Аналіз змісту статей 548, 549 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року свідчить, що для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Діями спадкоємця, що свідчать про прийняття ним спадщини є: 1) фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном; 2) подача державну нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини. Вказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
Відповідно до ст. 529 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року, який діяв на момент смерті ОСОБА_2 , при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.
Відповідно до ст. 553 ЦК Української РСР спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).
Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.
Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину.
Таким чином, для встановлення тієї обставини, чи прийняв спадкоємець спадщину, необхідно встановити, чи фактично такий вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо.
Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 14.06.1994 № 18/5, яка діяла на час відкриття спадщини, передбачала, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
З позову вбачається, що за життя ОСОБА_3 не подав в шестимісячний строк до нотаріуса заяву про прийняття спадщини після смерті матері, доказу спільного проживання ОСОБА_3 з матір`ю на момент її смерті позивачем не надано, що свідчить про не прийняття сином спадщини.
Позивач посилається на те, що ОСОБА_3 проживав разом із матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , а після її смерті продовжував користуватися квартирою.
Разом із тим, при дослідженні домової книги наданої позивачем, (а.с.15-16) судом не встановлено наявності запису, який би достовірно підтверджував реєстрацію саме ОСОБА_3 у зазначеному житловому приміщенні на момент смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 . Наявні у домовій книзі відомості стосуються інших членів сім`ї, зокрема ОСОБА_4 , однак такі відомості не можуть бути розцінені як доказ реєстрації, проживання чи вступу у володіння спадковим майном самим ОСОБА_3 .
Більш того, довідка Виконавчого комітету Березівської міської ради від 22.11.2019 року №01/03-45/1496 (а.с.50 зворотній бік) містить відомості щодо реєстрації ОСОБА_1 та саме ОСОБА_4 , на момент смерті свекрухи ОСОБА_2 , однак не підтверджує належним чином реєстрацію чи постійне проживання ОСОБА_3 та вкзанро, що інших зареєстрованих осіб не було. 
Сам по собі факт реєстрації чи проживання в квартирі дружини, сина або інших членів сім`ї ОСОБА_3 не може автоматично свідчити про вчинення самим спадкоємцем дій, спрямованих на прийняття спадщини.
Крім того, матеріали справи не містять доказів подання ОСОБА_3 державній нотаріальній конторі заяви про прийняття спадщини після смерті матері.
Не надано також належних доказів того, що протягом шести місяців після 24 грудня 1995 року ОСОБА_3 здійснював оплату комунальних послуг чи інших платежів щодо спадкової квартири, ніс витрати на її утримання або ремонт, здійснював управління квартирою, розпоряджався майном спадкодавиці чи вчиняв інші конкретні дії, які об`єктивно свідчили б про фактичний вступ саме ним у володіння або управління спадковим майном.
При цьому, встановлений судом факт родинних відносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 сам по собі не доводить факту прийняття ним спадщини, оскільки спорідненість зі спадкодавцем та прийняття спадщини є різними юридичними фактами і потребують самостійного доказування.
За таких обставин суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими в частині встановлення факту родинних відносин та не доведеними в частині встановлення факту прийняття ОСОБА_3 спадщини після смерті ОСОБА_2 , у зв`язку із чим позов підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст. ст. 4, 5, 13, 76-81, 141, 263, 265, ст.268, 273,315, 354 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Березівської міської ради Одеської області про встановлення факту родинних відносин та факту прийняття спадщини - задовольнити частково. 
Встановити факт, що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В іншій частині позову - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з моменту його проголошення.
Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного суду.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ).
Відповідач - Березівська міська рада Одеської області (адреса: пл. Генерала Плієва, 9, м. Березівка Одеської області, код ЄДРПОУ 04056842).
У звязку з надмірним навантаженням, повний текст рішення виготовлений та підписаний 11.09.2026 року.

Суддя І.А. Римар