Березівський районний суд Одеської області 

03.09.2026
Справа № 494/1440/26
Провадження № 2/494/1089/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03.09.2026 року м. Березівка
Березівський районний суд Одеської області у складі:
судді - Римаря І.А.,
за участю: секретаря судового засідання – Авдєєвої С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Березівка Одеської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №494/1440/26 за позовною заявою Акціонерного товариства "Акцент-Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
В С Т А Н О В И В:
12.06.2026 року Акціонерне товариство "Акцент-Банк" звернулося до Березівського районного суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Згідно протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 12.06.2026 року визначено суддю Березівського районного суду Одеської області Римар І.А. 
Ухвалою суду від 18.06.2026 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.
Ухвалою суду від 02.07.2026 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено до судового розгляду на 03.09.2026 року.
Суд також вважає заначити, що у зв`язку з надмірним навантаженням справами, яке виходить за межі фізичної можливості розгляду кожної справи у розумні строки, оскільки у Березівському районному суді Одеської області наразі працює 2 (два) судді (за штатом 4 (чотири)), та які є водночас слідчими суддями, повітряними тривогами на території Одеської області, тому суд позбавлений можливості проводити розгляд справи в розумні строки визначені ЦПК України.
В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача вказав, що 04.11.2021 року ОСОБА_1 уклав з АТ «Акцент-Банк» кредитний договір АВН0СТ155101636042626055, згідно якого позичальнику надано кредит у сумі 100000.00 грн. строком на 64 місяці зі сплатою процентів у розмірі 75.00% щорічно та комісії в розмірі 0.00 грн. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Взяті на себе зобов`язання, відповідно до кредитного договору відповідач не виконав, тобто не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку з чим, станом на 12.06.2026 року утворилася заборгованість у розмірі 241805.90 грн. Заборгованість складається з наступного: 100000.00 грн. – загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 141805.90 грн. – загальний залишок заборгованості за процентами; 0.00 грн. – загальний залишок заборгованості за комісією; 0.00 грн. – загальний залишок заборгованості за пенею. Також, позивач просить стягнути з відповідача сплачені ним при поданні заяви до суду судові витрати в розмірі 2 901 грн. 67 коп.
Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який продовжено до 31.10.2026 року.
У судове засідання 03.09.2026 року представник позивача не з`явився, однак на адресу суду надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с.54).
У судове засідання 03.09.2026 року відповідач також не з`явився, однак 17.07.2026 року на адресу суду надіслав відзив на позовну заяву, вказав, що заперечує проти позову у повному обсязі, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладення договору та факту реального одержання кредитних коштів, зокрема первинних бухгалтерських документів. ОСОБА_1 вважає, що нарахування відсотків є незаконним, оскільки не здійснив жодного платежу по кредиту, таким чином не підтвердив згоду з умовами та тарифами банку, а саме щодо стягнення 75% річних за користування кредитом. Відповідач вважає, що спливли строки позовної давності, вважає, що позивач свідомо утримувався від звернення до суду протягом тривалого періоду з метою штучного збільшення суми боргу за рахунок нарахування відсотків за користування кредитом, просив розгляд справи проводити без його участі (а.с.49-50).
31.07.2026 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, вказала, що відповідач в анкеті-заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг зобов`язався знайомитися зі змінами до умов та правил, викладених на сайті банку. 04.11.2021 року ОСОБА_1 уклав з АТ «Акцент-Банк» кредитний договір, підписавши його за допомогою електронного підпису, виписки по рахункам та розрахунок заборгованості свідчать про тривале виконання зобов`язань за кредитним договором позичальником і активне користування кредитом. На підтвердження перерахування відповідачу кредитних коштів до позову було надано меморіальний ордер із зазначенням відповідної суми кредиту, яка була перерахована відповідачу. У зв`язку з вказаним представник позивача просить задовольнити позовні вимоги та розглядати справу за її відсутності (а.с.51-54).
10.08.2026 року від ОСОБА_1 на адресу суду надійшли письмові заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначив, що надана банком виписка по рахунку фіксує лише кредитні транзакції в межах одного дня, жодного платежу від відповідача не відображає. Надана виписка підтверджує, що жодних дій, які б переривали перебіг позовної давності відповідач не вчиняв. Тривала пасивна бездіяльність кредитора без звернення до суду з метою накопичення відсотків є недобросовісною, ОСОБА_1 просив відмовити у задоволенні позовних вимог, розгляд справи проводити без його участі (а.с.60).
Суд вважає зазначити, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). 
За таких обставин, у зв`язку з воєнним станом на території України, з урахуванням заяви представника позивача та відповідача про розгляд справи без їхньої участі, суд дійшов висновку про розгляд справи за їх відсутності, за наявними в матеріалах справи доказами. 
В порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.
Врахувавши думку представника позивача, викладену ним в його письмовій заяві, відзив на позов відповідача, відповідь на відзив представника позивача, заперечення на відповідь на відзив відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 04.11.2021 року ОСОБА_1 уклав з АТ «Акцент-Банк» кредитний договір АВН0СТ155101636042626055, згідно якого позичальнику надано кредит у сумі 100000.00 грн. строком на 64 місяці зі сплатою процентів у розмірі 75.00% щорічно та комісії в розмірі 0.00 грн. (а.с.8).
Частина перша статті 530 Цивільного Кодексу України (далі – ЦК України) передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно частни першої статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За змістом частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором або законом.
АТ «Акцент-Банк» свої зобов`язання виконало в повному обсязі, а саме надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.
Проте, у порушення норм закону та умов договору відповідач за вказаним договором зобов`язань належним чином не виконував.
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено: «Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів…».
Станом на 12.06.2026 року утворилася заборгованість у розмірі 241805.90 грн. Заборгованість складається з наступного: 100000.00 грн. – загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 141805.90 грн. – загальний залишок заборгованості за процентами; 0.00 грн. – загальний залишок заборгованості за комісією; 0.00 грн. – загальний залишок заборгованості за пенею. 
Факт наявності заборгованості підтверджуються кредитним договором від 04.11.2021 року та розрахунком заборгованості за кредитним договором (а.с.10-11).
Щодо заперечення відповідача стосовно отримання ним кредитних коштів, суд зазначає наступне:
Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. 
Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 203 ЦК України).
Відповідно до статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до положень статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
З огляду на вищезазначені норми Закону, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Указаний висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постановах від 9 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 7 жовтня 2020 року №127/33824/19.
На підставі частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Згідно Закону України «Про електронну комерцію», електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт позивача за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 (провадження №61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження №61-7203св20), від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19 (провадження №61-16243св20).
Зважаючи на встановлені фактичні обставини справи, які підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами, суд вважає, що між АТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір в електронній формі, підписаний ним одноразовим ідентифікатором.
У відзиві на позовну заяву відповідач заперечував з приводу нарахування суми процентів річних. 
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.
Верховним Судом у справі № 910/9072/17 від 26.06.2018 зроблено висновок про те, що закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов`язань, оскільки згідно з вимогами ст. 599 ЦК України такою підставою є виконання, проведене належним чином.
Суд вважає, що доводи відповідача, щодо безпідставного нарахування заборгованості за процентами є передчасними, оскільки таке нарахування здійснювалось у відповідності до умов договору, й саме через неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань. 
Сторони кредитного договору можуть встановити проценти за неправомірне користування грошовими коштами, іншими словами у випадку неповернення грошових коштів, у визначений кредитним договором строк, та такі проценти можуть нараховуватись й після спливу визначеного кредитним договору строку згідно статті 625 ЦК України. (Позиція Верховного Суду викладена у постановах: Постанова КЦС ВС від 05.03.2025 - № 463/3981/22, Постанова КЦС ВС від 05.03.2025 - № 463/8617/22, Постанова КЦС ВС від 05.02.2025 - № 463/14194/21, Постанова КЦС ВС від 08.01.2025 - № 463/7183/22).
Поняття «користування кредитом» є окремим випадком «користування чужими коштами». Термін «користування чужими коштами» Велика Палата Верховного Суду розтлумачила в постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 (пункти 34, 35, 37 відповідно). Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.
Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Первинні документи, створені автоматично в електронній формі програмним забезпеченням інформаційно-комунікаційної системи, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови наявності накладеного електронного підпису чи печатки з дотриманням вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.
Заперечуючи розмір кредитної заборгованості, розрахований банком, відповідач не надав суду докази, які б спростовували факт надання кредиту у розмірі, визначеному договором.
Посилання ОСОБА_1 на те, що позивач не надав належних доказів на підтвердження розміру заборгованості за кредитним договором, а саме первинних документів, є безпідставними, оскільки в матеріалах справи, серед інших письмових доказів, наявний розширений розрахунок заборгованості. Доказів, які б спростовували правильність наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором, відповідачем також не надано.
Щодо твердження відповідача про пропуск позивачем строків позовної давності, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).
Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).
Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
За загальним правилом згідно ч. 1ст. 261 ЦК України, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Таким чином, зазначеними нормами закону початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. У зв`язку з цим початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право у примусово-судовому порядку.
Згідно п. 12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, який є чинним з 02.04.2020 року, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби, строки, визначені ст.257,258,362,559,681,728,786,1293 цього Кодексу продовжуються на строк дії такого карантину.
З 12.03.2020 року на усій території України був встановлений карантин, який діяв по 30 червня 2023 року. 
Таким чином, на час подання позову до суду, а саме на 12.06.2026 року, АТ «Акцент Банк» до ОСОБА_1 за позовними вимогами позовна давність не сплинула, відтак доводи відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності є необґрунтованими.
З огляду на вищевказане, суд вважає, що позов Акціонерного товариства "Акцент-Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованостінеобхідно задовольнити та стягнути з останнього на користь АТ "Акцент-Банк" заборгованість у розмірі 241805 грн. 90 коп.
Крім того, з відповідача відповідно до статті 141 ЦПК України, на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 2901 грн. 67 коп., сплачений АТ "Акцент-Банк"при зверненні з позовом до суду.
З урахуванням викладеного, відповідно до ст. ст. 15, 16, 526, 530, 533, 536, 549-552, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України, та керуючись, 2, 4, 12, 76-81, 89, 133, 141, 206, 223, 259, 263-265, 273, 280, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов Акціонерного товариства "Акцент-Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити. 

Стягнути з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства "Акцент-Банк" (код ЄДРПОУ 14360080, місцезнаходження: 49074, м. Дніпро, вул. Батумська, 11, номер рахунку НОМЕР_2 , МФО 307770) заборгованість за договором №АВН0СТ155101636042626055 від 04.11.2021 року в розмірі 241805 (двісті сорок одна тисяча вісімсот п`ять) грн. 90 коп.
Стягнути з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства "Акцент-Банк" (код ЄДРПОУ 14360080, місцезнаходження: 49074, м. Дніпро, вул. Батумська, 11, номер рахунку НОМЕР_2 , МФО 307770) суму сплаченого судового збору в розмірі 2901 (дві тисячі дев`ятсот одна) грн. 67 коп.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з моменту його проголошення.
Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного суду.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Позивач - Акціонерне товариство "Акцент-Банк" (код ЄДРПОУ 14360080, місцезнаходження: 49074, м. Дніпро, вул. Батумська, 11).
Відповідач –  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ).
У зв`язку з надмірним навантаженням, повний текст рішення виготовлений та підписаний 07.09.2026 року.
Суддя І.А. Римар