Номер провадження: 22-ц/813/2465/26 
Справа № 501/4706/24
Головуючий у першій інстанції Петрюченко М. І.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2026 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Таварткіладзе О.М.,
суддів: Сєвєрової Є.С., Погорєлої С.О.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чорноморського міського суду Одеської області від 17 березня 2025 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДП Моноліт-Сервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «ДП Моноліт-Сервіс» (далі по тексту ТОВ «ДП Моноліт-Сервіс») - Суворова І.О. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДП Моноліт-Сервіс» заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії за період з листопада 2023 року по жовтень 2024 року у сумі 7 034,13 грн та судовий збір у розмірі 3 028 грн.
В обґрунтування позову зазначено, що відповідачка є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 та споживачем послуг з постачання теплової енергії, які надаються позивачем. 
Між позивачем та відповідачкою встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг з постачання теплової енергії, шляхом укладання публічного індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії. Також між позивачем та співвласниками багатоквартирного будинку, за адресою: АДРЕСА_2 , встановилися договірні відносини з приводу надання послуг, шляхом укладання договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком від 01.08.2020 року даний договір супроводжується Протоколом № 1 від 11.06.2020 року про вибі управляючої компанії, обрання уповноваженої особи для підписання договору, укладання договору з управляючою компанією, передачу котельні в управління та обсулговування, вартість обслуговування котельні та системи теплопостачання. 01.08.2023 року між позивачем та співвласниками багатоквартирного будинку, за адресою: АДРЕСА_2 , в особі ОСОБА_2 , уклалдено додаткову угоду до договору про надання послуг з управління багатоквартирногим будинком від 01.08.2020 року. 
У період з листопада 2023 року по жовтень 2024 року відповідачці відповідно до наказу ТОВ «ДП Моноліт Сервіс» від 17.11.2023 року «Про початок опалювального періоду 2023-2024» надавалися послуги з постачання теплової енергії, однак отримані послуги відповідачка не сплатила, внаслідок чого за період з листопада 2023 року по листопад 2024 року утворилась заборгованість у розмірі 8 362,28 грн. З урахування того, що відповідачка внесла оплату 07.11.2024 року розмірі 1 328,15 грн, тому загальна заборгованість складає 7 034,13 грн.
Рішенням Чорноморського міського суду Одеської області від 17 березня 2025 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ДП Моноліт-Сервіс» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії - задоволено повністю.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ДП Моноліт-Сервіс» заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії за період з листопада 2023 року по жовтень 2024 року у сумі 7 034,13 грн та судовий збір у сумі 3 028 грн.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Чорноморського міського суду Одеської області від 17 березня 2025 року, ухвалити нове рішення, яким задоволені позову ТОВ «ДП Моноліт-Сервіс» відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено про відсутність належних договірних відносин між сторонами; про нікчемність договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком від 01 серпня 2020 року, відсутність належного рішення співвласників багатоквартирного будинку, а також, вказує на наявність у неї договірних відносин з Дочірнім підприємством «Моноліт-Сервіс». Відповідачка регулярно сплачує передбачені цим договором комунальні платежі і вони зараховуються на рахунок управителя. Крім того, зазначено, що суд першої інстанції не роз`яснив їй належним чином процесуальні права, у зв`язку з чим вона була позбавлена можливості надати всі необхідні докази, тому просить апеляційний суд дослідити докази, які з поважних причин, вона не змогла надати до суду першої інстанцї.
Від представника ТОВ «ДП Моноліт-Сервіс» - Суворової І.О. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в повному обсязі у задоволенні апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи вбачається, що ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.
Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За приписами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Задовольняючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив із доведеності заявлених вимог.
Колегія суддів погодщується з такими висновками суду першої інстанції.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 (відповідачка) є власником квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 180,6 кв. м., житловою площею 101 кв. м., що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 6).ТОВ «ДП Моноліт Сервіс» є виробником теплової енергії, що підтверджується копією ліцензії Одеської обласної державної адміністрації (а. с. 9).
Рішенням виконавчого комітету Чорноморської міської ради № 308 від 24.10.2023 року встановлено ТОВ «ДП Моноліт-Сервіс» економічно обґрунтовані тарифи на теплову енергію, її виробництво, постачання та послуги з постачання теплової енергії для споживачів категорії «населення» у розмірах та за структурами, наведеними в додатках 1-2 до цього рішення. Введено в дію рішення 01.11.2023 року (а. с. 10).
Згідно Додатку 3 до вказаного рішення, встановлено двоставкові тарифи для споживачів будинків за адресами, зокрема, вул. Паркова, 50, які обслуговуються САО (система автономного опалення): умовна-змінна складова тарифу 1282,26 грн/1 Гкал (з ПДВ), умовна-постійна складова тарифу - 52 718,56 грн/1 Гкал (з ПДВ) (а. с. 11).
29.09.2023 року ТОВ «ДП Моноліт-Сервіс» було опубліковано на сайті органу місцевого самоврядування пропозиція укласти індивідуальний договір на умовах типового договору про надання послуг з постачання теплової енергії (а. с. 8).
Наказом № 7/п ТОВ «ДП «Моноліт Сервіс» від 01.11.2023 року, згідно рішення № 308 від 24.10.2023 року Чорноморської міської ради та Додатку 3 від 24.10.2023 року, з 01 листопада 2023 року введено в дію тарифи на теплову енергію, її виробництво, постачання та послуги з постачання теплової енергії в будинках, котрі обслуговуються ТОВ «ДП Монліт-Сервіс», зокрема, вул. Паркова, 50 (а. с. 14).
Наказом № 8/п ТОВ «ДП «Моноліт Сервіс» від 01.11.2023 року, встановлено з 01.11.2023 року ціну за абонентське обслуговування в розмірі 38,07 грн на одного абонента в місяць, в будинках котрі обслуговуються ТОВ «ДП Моноліт-Сервіс», зокрема, м. Чорноморськ, вул. Паркова, 50 (а. с. 15).
У наказі № 9/п ТОВ «ДП «Моноліт Сервіс» від 17.11.2023 року зазначено вважати 17.11.2023 року початком опалювального періоду в будинках 9 мікрорайону, які обслуговуються ТОВ «ДП Моноліт-Сервіс» за адресами, зокрема, м. Чорноморськ, вул. Паркова, 50 (а. с. 16).
В період з листопада 2023 року по жовтень 2024 року відповідачці, відповідно до наказу ТОВ «ДП Моноліт Сервіс» від 17.11.2023 року «Про початок опалювального періоду 2023-2024» надавалися послуги з постачання теплової енергії, однак внаслідок несплати за такі послуги, утворилась заборгованість у розмірі 7 034,13 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості (а. с. 13).
Колегія суддів виходить з наступного.
За положенням статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Основні засади правовідносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені в Законі України «Про житлово-комунальні послуги».
До житлово-комунальних послуг законодавство відносить комунальні послуги: централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газопостачання та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо.
У відповідності до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Обов`язок споживача житлово-комунальних послуг ґрунтується не тільки на договорі, але й на законі, відсутність письмових договірних відносин не є підставою для звільнення із оплати житловою-комунальних послуг.
Відповідно ч. 1 ст. 9 Закону «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином та в повному обсязі, відповідно до умов договору, вимог ЦК та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Згідно зі статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Отже, обов`язок споживача щодо оплати житлово-комунальної послуги виникає, зокрема, з факту її отримання та не може ставитися виключно у залежність від наявності власноруч підписаного споживачем договору.
Згідно із частиною 7 статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до дати обрання співвласниками багатоквартирного будинку однієї з моделей організації договірних відносин, визначених частиною першою цієї статті, між виконавцем відповідної комунальної послуги та кожним співвласником укладається публічний договір приєднання відповідно до вимог частини п`ятої статті 13 цього Закону.
Договори про надання комунальних послуг, у тому числі із співвласниками багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України про затвердження типових публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг.
Постановою КМУ № 1022 від 08.09.2021 року внесено зміни до Постанови Кабінету міністрів Про затвердження правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії № 830 від 21.08.2019 року, у тому числі, щодо публічних договорів приєднання.
Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону, у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.
Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги.
У разі укладення публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг виконавці комунальних послуг розміщують вимоги до якості відповідних послуг згідно із законодавством та іншу необхідну інформацію для кожного багатоквартирного будинку окремо на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на власному веб-сайті.
Враховуючи вищевикладене, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 року у справі № 14-280цс18.
29.09.2023 року, на офіційному веб-сайті Чорноморської міської територіальної громади, опубліковано типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії з ТОВ «ДП «Моноліт-Сервіс».
Таким чином, доводи апелянта про відсутність належним чином укладеного договору, не спростовують виникнення між сторонами правовідносин з постачання теплової енергії та її обов`язку оплачувати фактично отриману послугу.
Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги щодо договору про управління багатоквартирним будинком.
До апеляційно скарги, відповідачкою було подано копію договору 50 кв. 29 від 10 червня 2020 року, укладеного між Дочірнім підприємством «Моноліт-Сервіс» та ОСОБА_3 .
Зазначений договір був поданий відповідачкою ще до суду першої інстанції разом із відзивом на позовну заяву та міститься в матеріалах справи.
Наявність вказаного договору сама по собі не спростовує висновків суду першої інстанції щодо обов`язку відповідачки оплачувати послуги з постачання теплової енергії, які є предметом спору у цій справі.
Зазначений договір регулює відповідні договірні відносини між його сторонами та не свідчить про те, що відповідачка не отримувала послугу з постачання теплової енергії у спірний період.
Крім того, послуга з постачання теплової енергії є самостійною комунальною послугою, а тому наявність договору з управителем багатоквартирного будинку не звільняє власника квартири від обов`язку оплачувати фактично спожиту теплову енергію.
Доводи апелянтки про те, що договір про управління багатоквартирним будинком не містить послуги з постачання теплової енергії, також не спростовують правильності рішення суду першої інстанції, оскільки саме відсутність такої послуги в договорі управління не виключає обов`язку споживача оплачувати окрему комунальну послугу з постачання теплової енергії.
Колегія суддів також враховує, що відповідачка не заперечує самого факту отримання послуг з постачання теплової енергії у спірний період, а її заперечення фактично зводяться до незгоди з підставами нарахування плати та посилання на здійснення нею оплат.
Разом із тим доказів того, що послуги з постачання теплової енергії у спірний період відповідачці не надавалися, надавалися неналежної якості або в іншому обсязі, ніж зазначено позивачем, матеріали справи не містять.
З розрахунку заборгованості за опалення, вбачається, що відповідачці надані послуги з постачання теплової енергії, однак вона отримані послуги не сплатила внаслідок чого за період з листопада 2023 по жовтень 2024 року утворилась заборгованість у розмірі 7 034,13 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості.
Вказаний розрахунок відповідачкою належними та допустимими доказами не спростований.
Таким чином, позивачем обґрунтовано існування договірних відносин з відповідачкою під час опалювального періоду 2023-2024 років, і надання таких послуг з постачання теплової енергії.
Доказів відсутності отриманих послуг теплопостачання у вказаний період, відповідачка не надала. Більше того, посилається на оплату таких послуг.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами.
Частиною третьою статті 367 ЦПК України передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно від нього не залежали.
Крім того, відповідно до пункту 6 частини другої статті 356 ЦПК України в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції та заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.
Отже, обов`язок обґрунтувати наявність виняткових обставин, які об`єктивно перешкоджали поданню доказу до суду першої інстанції, покладається на особу, яка просить апеляційний суд прийняти такий доказ.
Такий правовий підхід неодноразово висловлював Верховний Суд, зокрема, у постанові Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 308/9287/14-ц зазначено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання з причин, що об`єктивно від нього не залежали. 
Аналогічний підхід викладений Верховним Судом у постановах від 5 грудня 2018 року у справі № 346/5603/17, від 17 квітня 2019 року у справі № 761/38248/17 та від 10 квітня 2019 року у справі № 145/474/17, у яких зазначено, що прийняття нових доказів можливе, зокрема, якщо сторона не знала та не могла знати про їх існування, не могла подати їх з об`єктивних причин або якщо суд першої інстанції неправомірно не прийняв чи не дослідив такі докази. 
Верховний Суд також наголошує, що апеляційний суд має мотивувати як прийняття, так і відмову у прийнятті нових доказів. 
Разом з апеляційною скаргою відповідачкою подано квитанції про сплату послуг.
При цьому, скаржник не навела жодних об`єктивних причин, які перешкоджали їй подати зазначені квитанції до суду першої інстанції, не зазначено обставин, які унеможливлювали їх своєчасне подання, та не надано доказів на підтвердження таких обставин.
Навпаки, відповідачка брала участь у розгляді справи судом першої інстанції, була обізнана про предмет спору, розмір заявленої до стягнення заборгованості та мала можливість надати докази на підтвердження своїх заперечень.
Обставини, які нааедені апелянтом про хворобюу її батька і неможливстю подати кивтанції на підтвердження оплати нею послуг позивача, є неприйнятними, оскільки з даних документів вбачається, що ОСОБА_4 (батько ОСОБА_5 ) перебував на стаціонарному лікуванні в медичному закладі з 08.04.2025 року по 14.04.2025 року, тобюто важе після ухвалення оскаржуваного рішення суду першої інстанції.
За таких обставин колегія суддів відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України не приймає до розгляду та не враховує при апеляційному перегляді справи подані відповідачкою квитанції про оплату, оскільки вони не були подані до суду першої інстанції, а апелянткою не доведено наявності виняткових обставин та об`єктивних причин, які перешкоджали їх поданню раніше.
Крім того, подані апелянтом квитанції про сплату послуг позивача датовані 08.01.2025 року, 06.02.2025 року, 12.03.2025 року та 11.04.2025 року не стосуються періоду, за який заявлені вимоги про стягнення заборговнаості, а решта квитанцій – від 13.06.2024 року на суму 3984 грн.; від 23.08.2024 року на суму 1328,15 грн.; від 18.09.2024 року на суму 1328,15 грн.; від 24.10.2024 року на суму 1328,15 грню від 07.11.2024 року на суму 1328,15 грн. – були вораховані позивачем при обчисленні заборгованості, які заявлоена до стягнення. Крім того, апелянтом додана квитанція про сплату 770,88 грн. від 09.05.2024 року, де ЄДРПОУ отримувача ДП «Моноліт-Сервіс» 32927758 та розрахунковий рахунок відрізняються від ЄДРПОУ 43655153 та розрахункового рахунку ТОВ «ДП Моноліт-Сервіс».
Тобто надання даних квитанцій не впливає на правильність розрахунку заборговнаості, який джоданий ТОВ «ДП Моноліт-сервсіс» до позову. 
Оскільки, відповідні квитанції не приймаються судом апеляційної інстанції, вони не можуть бути покладені в основу висновку про погашення відповідачкою заборгованості, стягнутої оскаржуваним рішенням.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не роз`яснив відповідачці її процесуальні права та обов`язки, спростовуються матеріалами справи.
В матеріалах справи наявна розписка ОСОБА_3 про роз`яснення їй прав та обов`язків, передбачених цивільним процесуальним законодавством, яка підписана відповідачкою до проведення судового засідання (50-51).
Крім того, відповідачка брала участь у судовому засіданні суду першої інстанції, зокрема, 23.01.2025 року, що підтведжується протоколом судового засідання, в якому зазанчено: «права та обов`язки зрозумілі відповідачці» (а.с. 52).
Отже, доводи апеляційної скарги в цій частині спростовуються безпосередньо матеріалами справи.
Наявність підписаної відповідачкою розписки про роз`яснення процесуальних прав та обов`язків, а також відповідний запис у протоколі судового засідання свідчать про те, що суд першої інстанції виконав свій процесуальний обов`язок щодо роз`яснення учасниці справи її прав та обов`язків.
При цьому скаржник не зазначає, які саме права їй не були роз`яснені, не вказує, яким чином це перешкодило їй реалізувати право на захист, та не доводить, що внаслідок такого нероз`яснення вона була позбавлена можливості подати докази або заявити відповідні клопотання.
Саме по собі посилання на порушення процесуальних прав без доведення того, що таке порушення призвело до неправильного вирішення справи, не може бути підставою для скасування законного та обґрунтованого судового рішення.
Таким чином, доводи апелянтки про нероз`яснення судом першої інстанції її процесуальних прав не знайшли свого підтвердження.
Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
За змістом статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Позивач надав докази на підтвердження факту надання відповідачці послуг з постачання теплової енергії та розміру заборгованості за такі послуги.
Відповідачка, у свою чергу, не надала до суду першої інстанції належних та допустимих доказів, які б спростовували розрахунок заборгованості або підтверджували її погашення.
Відтак доводи апеляційної скарги не спростовують встановлених судом першої інстанції обставин та правильності його висновків.
Суд першої інстанції повно встановив обставини справи, надав належну оцінку наданим сторонами доказам, правильно визначив характер спірних правовідносин та застосував норми матеріального права, які їх регулюють.
Порушень норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, колегія суддів не встановила.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що рішення Чорноморського міського суду Одеської області від 17 березня 2025 року є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування чи зміни.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381–384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Рішення Чорноморського міського суду Одеської області від 17 березня 2025 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий:        О.М. Таварткіладзе

Судді:         Є.С. Сєвєрова

С.О. Погорєлова