ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"02" липня 2026 р. Справа№ 910/74/24
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Сибіги О.М.
суддів: Тищенко О.В. 
Гончарова С.А. 

секретар судового засідання: Михайленко С.О.
за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 02.07.2026
Розглянувши матеріали апеляційних скарг Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго"
на рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2025
повний текст рішення складено 12.12.2025
та
на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 29.12.2025
повний текст додаткового рішення складено 29.12.2025
у справі № 910/74/24 (суддя Головіна К.І.)
за позовом Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго"
до: 1. Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"
2. Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські електромережі"
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача:
1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Житлово-будівельна компанія "Управдом" 
2. Обслуговуючий кооператив "Хауз менеджмент" 
3. Товариство з обмеженою відповідальністю "Аркада-Житлосервіс" 
4. Відокремлений структурний підрозділ "Київський транспортно-економічний фаховий коледж Національного транспортного університету" 
5. Товариство з обмеженою відповідальністю "Форвард Київ-Сервіс 001"
про визнання неправомірними та припинення дій, що порушують право, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог
Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (відповідач-1) та Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські електромережі" (відповідач-2), в якому заявило вимоги про:
1) визнання неправомірними та незаконними дій Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські електромережі" щодо покладення обсягів спожитої електричної енергії споживачами: Товариством з обмеженою відповідальністю "Житлово-будівельна компанія "Управдом", Обслуговуючим кооперативом "Хауз менеджмент", Товариством з обмеженою відповідальністю "Аркада-Житлосервіс", Відокремленим структурним підрозділом "Київський транспортно-економічний фаховий коледж Національного транспортного університету" (включно по серпень 2022 року), Товариством з обмеженою відповідальністю "Форвард Київ-Сервіс 001" в загальному обсязі 968 173 кВт*год за період з 01.03.2022 по 30.10.2023 на Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" як постачальника "останньої надії"; 
2) визнання неправомірними та незаконними дій Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" щодо покладення обсягів спожитої електричної енергії споживачами: Товариством з обмеженою відповідальністю "Житлово-будівельна компанія "Управдом", Обслуговуючим кооперативом "Хауз менеджмент", Товариством з обмеженою відповідальністю "Аркада-Житлосервіс", Відокремленим структурним підрозділом "Київський транспортно-економічний фаховий коледж Національного транспортного університету" (включно по серпень 2022 року), Товариством з обмеженою відповідальністю "Форвард Київ-Сервіс 001" в загальному обсязі 968 173 кВт*год за період з 01.03.2022 по 30.10.2023 на Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" як постачальника "останньої надії";
3) зобов`язання Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські електромережі" надати скориговані звіти щодо фактичного (звітного) корисного відпуску електричної енергії за точками комерційного обліку (площадками вимірювання) споживачів постачальника "останньої надії" за період з березня 2022 року по жовтень 2023 року шляхом виключення обсягів споживання електричної енергії споживачів: Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлово-будівельна компанія "Управдом", Обслуговуючого кооперативу "Хауз менеджмент", Товариства з обмеженою відповідальністю "Аркада-Житлосервіс", Відокремленого структурного підрозділу "Київський транспортно-економічний фаховий коледж Національного транспортного університету" (включно по серпень 2022 року), Товариства з обмеженою відповідальністю "Форвард Київ-Сервіс 001" в загальному обсязі 968 173 кВт*год за період з 01.03.2022 по 30.10.2023 на Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" як постачальника "останньої надії"; 
4) зобов`язання Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" перезавантажити обсяги споживання електричної енергії на платформі "Market Management System" за періоди з березня 2022 року по жовтень 2023 року шляхом виключення обсягів споживання електричної енергії споживачів: Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлово-будівельна компанія "Управдом", Обслуговуючого кооперативу "Хауз менеджмент", Товариства з обмеженою відповідальністю "Аркада-Житлосервіс", Відокремленого структурного підрозділу "Київський транспортно-економічний фаховий коледж Національного транспортного університету" (включно по серпень 2022 року), Товариства з обмеженою відповідальністю "Форвард Київ-Сервіс 001" в загальному обсязі 968 173 кВт*год за період з 01.03.2022 по 30.10.2023 на Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" як постачальника "останньої надії".
Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач виконав свій обов`язок з постачання електричної енергії споживачам: Товариству з обмеженою відповідальністю "Житлово-будівельна компанія "Управдом", Обслуговуючому кооперативу "Хауз менеджмент", Товариству з обмеженою відповідальністю "Аркада-Житлосервіс", Відокремленому структурному підрозділу "Київський транспортно-економічний фаховий коледж Національного транспортного університету" (включно по серпень 2022 року), Товариству з обмеженою відповідальністю "Форвард Київ-Сервіс 001", тривалістю 90 днів, як це передбачено Законом України "Про ринок електричної енергії", а вказані споживачі використали своє право на отримання електричної енергії від позивача, як постачальника "останньої надії", протягом строку, що не може перевищувати 90 днів, проте, Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Київські електромережі" продовжило включати вказаних споживачів до щомісячних звітів щодо фактичного (звітного) корисного відпуску електричної енергії за точками комерційного обліку (площадками вимірювання) споживачів постачальника "останньої надії" - Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго". Такі неправомірні дії відповідачів з покладення обсягів спожитої споживачами: Товариством з обмеженою відповідальністю "Житлово-будівельна компанія "Управдом", Обслуговуючим кооперативом "Хауз менеджмент", Товариством з обмеженою відповідальністю "Аркада-Житлосервіс", Відокремленим структурним підрозділом "Київський транспортно-економічний фаховий коледж Національного транспортного університету" (включно по серпень 2022 року), Товариством з обмеженою відповідальністю "Форвард Київ-Сервіс 001", електричної енергії на позивача у період з 01.03.2022 по 30.10.2023 всупереч вимогам законодавства, порушують права Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго", як учасника ринку електричної енергії, та погіршують його фінансовий стан, як постачальника "останньої надії".
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.01.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/74/24.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.04.2024 у справі № 910/74/24 залучено до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Житлово-будівельна компанія "Управдом", Обслуговуючий кооператив "Хауз менеджмент", Товариство з обмеженою відповідальністю "Аркада-Житлосервіс", Відокремлений структурний підрозділ "Київський транспортно-економічний фаховий коледж Національного транспортного університету", Товариство з обмеженою відповідальністю "Форвард Київ-Сервіс 001".
Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.08.2024 у справі № 910/74/24, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.01.2025, позов задоволено.
Постановою Верховного Суду від 02.04.2025 у справі № 910/74/24 рішення Господарського суду міста Києва від 07.08.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.01.2025 у даній справі скасовано, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Короткий зміст рішень місцевого господарського суду та мотиви їх прийняття
Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.12.2025 у справі № 910/74/24 у задоволенні позову відмовлено.
В обґрунтування прийнятого рішення судом першої інстанції зазначено, що фінансові зобов`язання та відповідальність Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" перед Приватним акціонерним товариством "Національна енергетична компанія "Укренерго" за договорами про врегулювання небалансів електричної енергії та за договором про надання послуг з передачі електричної енергії формуються на підставі даних комерційного обліку, наданих операторами системи розподілу, як адміністраторами комерційного обліку на роздрібному ринку та як постачальниками послуг комерційного обліку, за допомогою платформи MMS.
З 01.12.2021 споживачі - Товариство з обмеженою відповідальністю "Житлово-будівельна компанія "Управдом", Обслуговуючий кооператив "Хауз менеджмент", Товариство з обмеженою відповідальністю "Аркада-Житлосервіс", Відокремлений структурний підрозділ "Київський транспортно-економічний фаховий коледж Національного транспортного університету", Товариство з обмеженою відповідальністю "Форвард Київ-Сервіс 001" були віднесені до категорії споживачів, постачання електроенергії яким здійснює постачальник "останньої надії" - Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго".
Нормами Положення про особливості постачання електричної енергії споживачам та розрахунків між учасниками роздрібного ринку електричної енергії у період дії в Україні воєнного стану, затвердженого наказом Міністерства енергетики України від 13.04.2022 № 148, як спеціального підзаконного нормативно-правового акта, встановлено особливості правового регулювання відносин, пов`язаних зі строком дії договорів про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", у період воєнного стану та визначено строк здійснення постачальником "останньої надії" постачання електричної енергії тим споживачам, у яких відсутній електропостачальник, в тому числі, яким станом на 04.03.2022 постачання електричної енергії здійснював постачальник "останньої надії" - на весь період дії воєнного стану (починаючи з лютого 2022 року) та протягом 30 днів після його припинення або скасування.
Нормами абзацу 2 пункту 7 вказаного Положення, як спеціального підзаконного нормативно-правового акту, які діяли у спірний період (01.03.2022 - 30.10.2023), встановлено особливості постачання електричної енергії споживачам, а саме - визначено дві категорії споживачів, яким постачання електричної енергії здійснює постачальник "останньої надії": 1) у яких відсутній електропостачальник; 2) яким станом на 04.03.2022 постачання електричної енергії здійснював постачальник "останньої надії". 
Електропостачальник "останньої надії" не має права відмовити споживачу в укладенні договору постачання електричної енергії на обмежений період часу (що не перевищує 90 днів) і такий договір вважається укладеним з початку фактичного постачання електричної енергії. Тобто такий договір укладається автоматично з моменту початку постачання електричної енергії і діє протягом строку, що не перевищує 90 днів. У випадку повторного початку фактичного постачання електричної енергії споживачу внаслідок настання обставин, визначених у частині 1 статті 64 Закону України "Про ринок електричної енергії", відбувається нове приєднання до публічного договору постачання електричної енергії на новий обмежений строк.
У спірних відносинах 90-денний період постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" споживачам завершився 28.02.2022, тобто дія відповідних договорів припинилася, однак, вже 01.03.2022 відбулося нове приєднання вищевказаних споживачів до публічного договору постачання електричної енергії на новий обмежений строк, оскільки відбулося повторне фактичне постачання електричної енергії таким споживачам.
В матеріалах справи відсутні докази наявності договірних відносин між Товариством з обмеженою відповідальністю "Житлово-будівельна компанія "Управдом", Обслуговуючим кооперативом "Хауз менеджмент", Товариством з обмеженою відповідальністю "Аркада-Житлосервіс", Відокремленим структурним підрозділом "Київський транспортно-економічний фаховий коледж Національного транспортного університету", Товариством з обмеженою відповідальністю "Форвард Київ-Сервіс 001" з іншими постачальниками електроенергії у період з 01.03.2022 по 30.10.2023.
Отже у вказаний період, у зв`язку з відсутністю у споживачів договору з іншим електропостачальниками, цими споживачами здійснювалися нові приєднання до публічного договору позивача про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" шляхом фактичного споживання ними електричної енергії.
За таких обставин доводи позивача про відсутність у нього договірних відносин з третіми особами у даній справі станом на 01.03.2022 є необґрунтованими, а тому суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 29.12.2025 у справі № 910/74/24 стягнуто з Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" на користь Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські електромережі" 12 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи у суді касаційної інстанції та 6 000,00 грн за розгляд справи у суді першої інстанції.
Додаткове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що заявлена до стягнення сума витрат на правову допомогу, понесена ним у суді касаційної інстанції при першому розгляді справи, є адекватною та співмірною зі ступенем складності справи, предметом позову та значенням справи для сторін, обсягом виконаних адвокатом робіт для надання правничої допомоги, а тому вимоги щодо відшкодування витрат за розгляд справи у касаційній інстанції суд задовольняє повністю в сумі 12 000,00 грн. Щодо вимог про стягнення витрат на правову допомогу у суді першої інстанції, понесених під час нового розгляду справи, то місцевий господарський суд вважав за необхідне зменшити їх розмір з 12 000,00 грн до 6 000,00 грн. 

Короткий зміст вимог апеляційних скарг та узагальнення їх доводів
Не погоджуючись з рішенням Господарського суду міста Києва від 09.12.2025 у справі № 910/74/24, 08.01.2026 Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2025 у справі № 910/74/24 та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.
Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято без з`ясування обставин, що мають значення для справи, ухвалення оскаржуваного рішення при неправильному застосуванні норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що є підставою для його скасування. 
В обгрунтування поданої апеляційної скарги скаржник зазначає, що суд першої інстанції при ухвалені оскаржуваного рішення невірно застосував зворотню дію акту в часі, застосувавши пункт 7 Положення № 148 поза часом його дії з 01.03.2022, чим порушив статті 8, 58 та 129 Конституції України, і як наслідок порушило право позивача на достовірні дані комерційного обліку, здійснюючи безпідставні та протиправні записи в системі управління ринком електричної енергії щодо купівлі-продажу зазначеної електричної енергії балансуючою групою позивача нібито для спірних споживачів. 
Скаржник також зазначає, що суд першої інстанції необґрунтовано зробив висновок щодо одночасної зміни позивачем підстав та предмету позову (заяви позивача від 15.02.2024 та від 29.02.2024), що не відповідає матеріалам справи, так як в зазначених заявах було змінено лише предмет позову, а не його підстави, тому судом першої інстанції неправомірно не враховано заяви позивача при повторному розгляді цієї справи.
Не погоджуючись з додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 29.12.2025 у справі № 910/74/24, 19.01.2026 Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 29.12.2025 у справі № 910/74/24 та прийняти нове, яким відмовити у відшкодуванні витрат на правничу допомогу в повному обсязі..
Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що додаткове рішення суд першої інстанції прийнято без з`ясування обставин, що мають значення для справи, ухвалення оскаржуваного додаткового рішення при неправильному застосуванні норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що є підставою для його скасування. 
В обгрунтування поданої апеляційної скарги скаржник зазначає, що ухвалюючи оскаржуване додаткове рішення суд першої інстанції порушив принцип пропорційності.
На думку скаржника, витрати в розмірі 18 000,00 грн на професійну правничу допомогу є значно завищеними та належним чином не обґрунтованими, що, в свою чергу, покладають надмірний тягар на позивача, що суперечить принципу розподілу судових витрат. Так, розмір заявлених витрат на правову допомогу не відповідає критерію реальності адвокатських витрат та критерію розумності їхнього розміру, такі витрати не мають характеру необхідних і не співмірні із виконаною роботою (наданими послугами) у судах першої та апеляційної інстанції, та касаційної інстанції, отже, їх розмір є необґрунтованим.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційних скарг по суті
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.01.2026, матеріали апеляційної скарги Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" у справі № 910/74/24 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Сибіга О.М., судді: Шапран В.В., Демидова А.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.01.2026 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/74/24.
Протоколом передачі судової справи (апеляційної скарги) раніше визначеному головуючому судді (складу суду) від 20.01.2026 матеріали апеляційної скарги Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 29.12.2025 у судовій справі №910/74/24 передано на розгляд раніше визначеній колегії суддів Північного апеляційного господарського суду, у складі: головуючий суддя: Сибіга О.М., судді: Шапран В.В., Демидова А.М.
16.02.2026 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/74/24.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.02.2026, у зв`язку з перебуванням судді Шапрана В.В. у відпустці, для вирішення питань щодо руху апеляційних скарг в межах справи № 910/74/24 визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду, у складі: головуючий суддя: Сибіга О.М., судді: Демидова А.М., Тищенко О.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.03.2026 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/74/24 за апеляційними скаргами Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2025 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 29.12.2025, об`єднано апеляційні скарги в одне апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 23.04.2026.
13.03.2026 до Північного апеляційного господарського суду від представника Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські електромережі" надійшов відзив на апеляційні скарги, в якому проти доводів апеляційних скарг заперечує та наводить власні на їх спростування, просить у задоволенні апеляційних скарг відмовити.
16.03.2026 до Північного апеляційного господарського суду від представника Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" надійшов відзив на апеляційні скарги, в якому проти доводів апеляційних скарг заперечує та наводить власні на їх спростування, просить у задоволенні апеляційних скарг відмовити.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.04.2026 у справі № 910/74/24 у судовому засіданні оголошено перерву до 14.05.2026.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.05.2026 у справі № 910/74/24 розгляд справи відкладено на 11.06.2026.
Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 11.06.2026 № 09.1-08/1569/26, в зв`язку з перебуванням судді Демидової А.М., у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/74/24.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.06.2026, для розгляду справи № 910/74/24, визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду, у складі: головуючий суддя: Сибіга О.М., судді: Гончаров С.А., Тищенко О.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.06.2026 справу № 910/74/24 за апеляційними скаргами Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2025 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 29.12.2025 прийнято до провадження колегією суддів, у складі: головуючий суддя: Сибіга О.М., судді: Гончаров С.А., Тищенко О.В., та призначено розгляд справи на 02.07.2026.
Розглянувши матеріали справи, апеляційні скарги Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2025 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 29.12.2025 у даній справі слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2025 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 29.12.2025 у справі № 910/74/24 залишити без змін, з наступних підстав.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Як вірно було встановлено Господарським судом міста Києва та перевірено судом апеляційної інстанції, постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (надалі - НКРЕКП) № 1344 від 06.11.2018 Державному підприємству зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.12.2018 № 1023-р "Про визначення Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго", зі змінами, постачальником "останньої надії"", на позивача були покладені спеціальні обов`язки, а саме - виконання функцій постачальника "останньої надії" (надалі - ПОН) на період з 01.01.2019 до 31.12.2023 на всій території України, крім території, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження.
Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" є юридичною особою, що утворена 29.07.2019 як акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності внаслідок реорганізації шляхом перетворення Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго". На Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" покладено функції адміністратора комерційного обліку (надалі - АКО), який забезпечує організацію та адміністрування комерційного обліку електричної енергії на ринку електричної енергії, а також виконує функції центральної агрегації даних комерційного обліку.
Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Київські електромережі", на підставі ліцензії на розподіл електричної енергії, виконує функції оператора системи розподілу електричної енергії (надалі - ОСР), забезпечує комерційний облік відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії", правил ринку та кодексу комерційного обліку, інших нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії.
Відповідно до договору про надання послуг з передачі електричної енергії від 01.01.2019 № 0044-02022, укладеного між Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" та Приватним акціонерним товариством "Національна енергетична компанія "Укренерго", останнє надає позивачу послуги з передачі електричної енергії на підставі ліцензії від 23.07.2014 АЕ № 288299.
Також між Приватним акціонерним товариством "Національна енергетична компанія "Укренерго", як оператором системи передачі, та Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" були укладені ряд договорів про врегулювання небалансів електричної енергії від 03.05.2019 № 0044-01022, договір про врегулювання небалансів електричної енергії від 01.06.2021 № 303, договір про врегулювання небалансів електричної енергії від 31.01.2022 № 58, договір про врегулювання небалансів електричної енергії від 21.04.2022 № 161, договір про врегулювання небалансів електричної енергії від 16.05.2022 № 176, договір про врегулювання небалансів електричної енергії від 09.06.2022 № 236, договір про врегулювання небалансів електричної енергії від 27.01.2023 № 58, відповідно до яких позивач врегульовує небаланси електричної енергії (вчинення стороною, відповідальною за баланс, правочинів щодо купівлі-продажу електричної енергії та оплати платежів відповідно до Правил ринку) з Приватним акціонерним товариством "Національна енергетична компанія "Укренерго" у порядку, визначеному Законом України «Про ринок електричної енергії» та Привал ринку, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 307.
У 2019 році Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" здійснило перехід до експлуатації програмного інформаційного комплексу Market Management System (Система управління ринком, Платформа MMS), що передбачено Правилами ринку. Платформа MMS розміщена на сайті Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго", на яку оператори системи розподілу, як адміністратори комерційного обліку на відповідній території, здійснюють завантаження (надання) інформації про обсяги спожитої електричної енергії споживачами всіх електропостачальників. Сукупний обсяг спожитої споживачами постачальника "останньої надії" електричної енергії за розрахунковий період (календарний місяць) є обсягом придбаної Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" у Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" електричної енергії та є обсягом отриманих Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" у Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" послуг з передачі електричної енергії.
Фінансові зобов`язання та відповідальність Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" перед Приватним акціонерним товариством "Національна енергетична компанія "Укренерго" за договорами про врегулювання небалансів електричної енергії та за договором про надання послуг з передачі електричної енергії формуються на підставі даних комерційного обліку, наданих операторами системи розподілу, як адміністраторами комерційного обліку на роздрібному ринку та як постачальниками послуг комерційного обліку (надалі - ППКО), за допомогою платформи MMS.
З 01.12.2021 споживачі - Товариство з обмеженою відповідальністю "Житлово-будівельна компанія "Управдом", Обслуговуючий кооператив "Хауз менеджмент", Товариство з обмеженою відповідальністю "Аркада-Житлосервіс", Відокремлений структурний підрозділ "Київський транспортно-економічний фаховий коледж Національного транспортного університету", Товариство з обмеженою відповідальністю "Форвард Київ-Сервіс 001" були віднесені до категорії споживачів, постачання електроенергії яким здійснює постачальник "останньої надії" - Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго".
29.12.2021 Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" листом № 44/09-11300/ПОН повідомило Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Київські електромережі" про споживачів, у яких закінчується термін постачання 90 днів. 
Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" листом від 26.04.2022 № 44/09-1152/ПОН повідомило Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Київські електромережі", що споживачі, переведені на постачання електричної енергії до постачальника "останньої надії" з 00 год. 00 хв. 01.03.2022 та пізніше, не можуть бути прийняті Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго", оскільки це суперечить наказу Міністерства енергетики України від 04.03.2022 № 104 та просило переводити зазначених споживачів на постачання до постачальників універсальної послуги.
Всупереч направленим Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" листам, починаючи з 01.03.2022 по 30.10.2023 відповідачі продовжили покладати на позивача обсяги електричної енергії, спожитої споживачами (Товариством з обмеженою відповідальністю "Житлово-будівельна компанія "Управдом", Обслуговуючим кооперативом "Хауз менеджмент", Товариством з обмеженою відповідальністю "Аркада-Житлосервіс", Відокремленим структурним підрозділом "Київський транспортно-економічний фаховий коледж Національного транспортного університету", Товариством з обмеженою відповідальністю "Форвард Київ-Сервіс 001") у загальному розмірі 968 173 кВт*год, тобто поза межами 90-денного терміну дії договору постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", відтак, дії відповідачів, на думку позивача, є неправомірними.
Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
Відповідно до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, постановою НКРЕКП № 1344 від 06.11.2018 Державному підприємству зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.12.2018 № 1023-р "Про визначення Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго", зі змінами, постачальником "останньої надії"", на позивача були покладені спеціальні обов`язки, а саме - виконання функцій постачальника "останньої надії" (надалі - ПОН) на період з 01.01.2019 до 31.12.2023 на всій території України, крім території, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження.
Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" є юридичною особою, що утворена 29.07.2019 як акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності внаслідок реорганізації шляхом перетворення Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго". 
Відповідно до статті 53 Закону України "Про ринок електричної енергії" на Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" покладено функції адміністратора комерційного обліку (надалі - АКО), який забезпечує організацію та адміністрування комерційного обліку електричної енергії на ринку електричної енергії, а також виконує функції центральної агрегації даних комерційного обліку.
Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Київські електромережі", на підставі ліцензії на розподіл електричної енергії, виконує функції оператора системи розподілу електричної енергії (надалі - ОСР), забезпечує комерційний облік відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії", правил ринку та кодексу комерційного обліку, інших нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії.
Відповідно до договору про надання послуг з передачі електричної енергії від 01.01.2019 № 0044-02022, укладеного між Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" та Приватним акціонерним товариством "Національна енергетична компанія "Укренерго", останнє надає позивачу послуги з передачі електричної енергії на підставі ліцензії від 23.07.2014 АЕ № 288299.
Також між Приватним акціонерним товариством "Національна енергетична компанія "Укренерго", як оператором системи передачі, та Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" були укладені ряд договорів про врегулювання небалансів електричної енергії від 03.05.2019 № 0044-01022, договір про врегулювання небалансів електричної енергії від 01.06.2021 № 303, договір про врегулювання небалансів електричної енергії від 31.01.2022 № 58, договір про врегулювання небалансів електричної енергії від 21.04.2022 № 161, договір про врегулювання небалансів електричної енергії від 16.05.2022 № 176, договір про врегулювання небалансів електричної енергії від 09.06.2022 № 236, договір про врегулювання небалансів електричної енергії від 27.01.2023 № 58, відповідно до яких позивач врегульовує небаланси електричної енергії (вчинення стороною, відповідальною за баланс, правочинів щодо купівлі-продажу електричної енергії та оплати платежів відповідно до Правил ринку) з Приватним акціонерним товариством "Національна енергетична компанія "Укренерго" у порядку, визначеному Законом України «Про ринок електричної енергії» та Привал ринку, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 307.
У 2019 році Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" здійснило перехід до експлуатації програмного інформаційного комплексу Market Management System (Система управління ринком, Платформа MMS), що передбачено Правилами ринку. 
Платформа MMS розміщена на сайті Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго", на яку оператори системи розподілу, як адміністратори комерційного обліку на відповідній території, здійснюють завантаження (надання) інформації про обсяги спожитої електричної енергії споживачами всіх електропостачальників. 
Сукупний обсяг спожитої споживачами постачальника "останньої надії" електричної енергії за розрахунковий період (календарний місяць) є обсягом придбаної Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" у Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" електричної енергії та є обсягом отриманих Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" у Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" послуг з передачі електричної енергії.
Отже, фінансові зобов`язання та відповідальність Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" перед Приватним акціонерним товариством "Національна енергетична компанія "Укренерго" за договорами про врегулювання небалансів електричної енергії та за договором про надання послуг з передачі електричної енергії формуються на підставі даних комерційного обліку, наданих операторами системи розподілу, як адміністраторами комерційного обліку на роздрібному ринку та як постачальниками послуг комерційного обліку (надалі - ППКО), за допомогою платформи MMS.
Як вбачається з матеріалів справи, з 01.12.2021 споживачі - Товариство з обмеженою відповідальністю "Житлово-будівельна компанія "Управдом", Обслуговуючий кооператив "Хауз менеджмент", Товариство з обмеженою відповідальністю "Аркада-Житлосервіс", Відокремлений структурний підрозділ "Київський транспортно-економічний фаховий коледж Національного транспортного університету", Товариство з обмеженою відповідальністю "Форвард Київ-Сервіс 001" були віднесені до категорії споживачів, постачання електроенергії яким здійснює постачальник "останньої надії" - Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго".
29.12.2021 Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" листом № 44/09-11300/ПОН повідомило Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Київські електромережі" про споживачів, у яких закінчується термін постачання 90 днів. 
Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" листом від 26.04.2022 № 44/09-1152/ПОН повідомило Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Київські електромережі", що споживачі, переведені на постачання електричної енергії до постачальника "останньої надії" з 00 год. 00 хв. 01.03.2022 та пізніше, не можуть бути прийняті Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго", оскільки це суперечить наказу Міністерства енергетики України від 04.03.2022 № 104 та просило переводити зазначених споживачів на постачання до постачальників універсальної послуги.
Відносини між учасниками роздрібного ринку електричної енергії врегульовано положеннями Закону України "Про ринок електричної енергії" та Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312 (надалі - ПРРЕЕ), якими також встановлено окремий порядок укладення договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії".
Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 64 Закону України "Про ринок електричної енергії" постачальник "останньої надії" надає послуги з постачання електричної енергії споживачам у разі: 1) банкрутства, ліквідації попереднього електропостачальника; 2) завершення строку дії ліцензії, зупинення або анулювання ліцензії з постачання електричної енергії споживачам попереднього електропостачальника; 3) невиконання або неналежного виконання електропостачальником правил ринку, правил ринку "на добу наперед" та внутрішньодобового ринку, що унеможливило постачання електричної енергії споживачам; 4) необрання споживачем електропостачальника, зокрема після розірвання договору з попереднім електропостачальником; 5) в інших випадках, передбачених правилами роздрібного ринку.
Відповідно до частини 6 статті 64 Закону України "Про ринок електричної енергії" постачальник "останньої надії" здійснює постачання електричної енергії у порядку, визначеному правилами роздрібного ринку, на умовах типового договору постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", що затверджується Регулятором, та є публічним договором приєднання. Постачальник "останньої надії" оприлюднює відповідний договір на своєму офіційному веб-сайті.
Частиною 8 статті 64 Закону України "Про ринок електричної енергії" передбачено, що постачальник "останньої надії" здійснює постачання з моменту припинення постачання електричної енергії попереднім електропостачальником. Договір постачання електричної енергії між постачальником "останньої надії" і споживачем вважається укладеним з початку фактичного постачання електричної енергії такому споживачу.
Згідно з частиною 9 статті 64 Закону України "Про ринок електричної енергії" постачальник "останньої надії" постачає електричну енергію споживачу протягом строку, що не може перевищувати 90 днів. Після завершення зазначеного строку постачальник "останньої надії" припиняє електропостачання споживачу.
Відповідно до пункту 6.2.3 ПРРЕЕ початком постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" вважається дата припинення постачання електричної енергії споживачу попереднім електропостачальником. Договір постачання електричної енергії між постачальником "останньої надії" і споживачем вважається укладеним з початку фактичного постачання електричної енергії такому споживачу.
Положеннями пункту 6.2.8 ПРРЕЕ встановлено, що постачальник "останньої надії" постачає електричну енергію споживачу протягом строку, що не може перевищувати 90 днів.
Якщо споживач протягом 90 днів не укладе відповідний договір про постачання електричної енергії з іншим електропостачальником або договір купівлі-продажу електричної енергії на ринку електричної енергії, електроживлення його об`єкта (об`єктів) має бути припинено оператором системи.
У разі нездійснення оператором системи припинення електроживлення об`єкта (об`єктів) споживача через 90 днів з першого дня постачання йому електричної енергії постачальником "останньої надії", обсяги електричної енергії, спожитої цим споживачем, починаючи з 91 дня покладаються адміністратором комерційного обліку на втрати оператора системи.
Отже після спливу 90-деного терміну дія договору постачання електричної енергії між постачальником "останньої надії" і споживачем припиняється в частині постачання електричної енергії і продовжується в частині здійснення розрахунків між сторонами до повного їх здійснення (такий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 02.04.2025 у даній справі № 910/74/24).
В обгрунтування позовних вимог, позивач зазначав, що він, як постачальник "останньої надії", належно виконав покладені на нього обов`язки та поставив електричну енергію споживачам - Товариству з обмеженою відповідальністю "Житлово-будівельна компанія "Управдом", Обслуговуючому кооперативу "Хауз менеджмент", Товариству з обмеженою відповідальністю "Аркада-Житлосервіс", Відокремленому структурному підрозділу "Київський транспортно-економічний фаховий коледж Національного транспортного університету", Товариству з обмеженою відповідальністю "Форвард Київ-Сервіс 001" у період з 01.12.2021 до 28.02.2022, тобто у термін, визначений Законом України "Про ринок електричної енергії" та умовами договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії". 
Листом від 29.12.2021 № 44/09-11300/ПОН Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" повідомило Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Київські електромережі" про споживачів, у яких закінчується термін постачання 90 днів. 
Однак, за доводами позивача, починаючи з 01.03.2022 по 30.10.2023 відповідачі продовжили покладати на позивача обсяги електричної енергії, спожитої третіми особами у даній справі у загальному розмірі 968 173 кВт*год, тобто поза межами 90-денного терміну дії договору постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", відтак, позивач вважає, що дії відповідачів є неправомірними.
Таким чином, позиція позивача зводиться до того, що в силу приписів Закону України "Про ринок електричної енергії" та положень ПРРЕЕ, після спливу 90-деного терміну дія договорів постачання електричної енергії між позивачем, як постачальником "останньої надії" та споживачами (Товариством з обмеженою відповідальністю "Житлово-будівельна компанія "Управдом", Обслуговуючим кооперативом "Хауз менеджмент", Товариством з обмеженою відповідальністю "Аркада-Житлосервіс", Відокремленим структурним підрозділом "Київський транспортно-економічний фаховий коледж Національного транспортного університету", Товариством з обмеженою відповідальністю "Форвард Київ-Сервіс 001") припинились 28.02.2022, і після вказаної дати позивач не може вважатись постачальником "останньої надії" для зазначених споживачів.
Водночас, як вірно зазначено судом першої інстанції, такі доводи позивача є необгрунтованими, з огляду на наступне.
У зв`язку з військовою агресією РФ проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, з 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан.
Згідно зі статтею 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Кабінет Міністрів України, інші органи державної влади, військове командування, військові адміністрації, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування здійснюють повноваження, надані їм Конституцією України, цим та іншими законами України.
Статтею 17 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" передбачено, що органи державної влади України, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, громадські об`єднання, а також громадяни зобов`язані сприяти діяльності військового командування та військових адміністрацій у запровадженні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану на відповідній території.
За приписами частини 8 статті 16 Закону України "Про ринок електричної енергії" у разі введення особливого періоду електроенергетичні підприємства діють згідно із Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" і нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики в електроенергетичному комплексі, які регулюють функціонування електроенергетики в умовах особливого періоду.
Відповідно до пункту 1 Положення про Міністерство енергетики України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2020 № 507, Міністерство енергетики України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Міністерство енергетики України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує: формування та реалізує державну політику в електроенергетичному, ядерно-промисловому, вугільно-промисловому, торфодобувному, нафтогазовому та нафтогазопереробному комплексі; формування та реалізацію державної політики у сфері відновлюваних джерел енергії та альтернативних видів газового палива та у сфері нагляду (контролю) у галузях електроенергетики і теплопостачання.
Пунктом 8 зазначеного Положення визначено, що Міністерство енергетики України у межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, організовує і контролює їх виконання. Накази Міністерства енергетики України, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються з урахуванням вимог Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності". Нормативно-правові акти Міністерства енергетики України підлягають державній реєстрації в установленому законодавством порядку. Накази Міністерства енергетики України, видані в межах повноважень, передбачених законом, обов`язкові для виконання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами, місцевими держадміністраціями, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та громадянами.
Наказом Міністерства енергетики України від 13.04.2022 № 148 "Про врегулювання питань щодо постачання електричної енергії споживачам та розрахунків між учасниками роздрібного ринку електричної енергії у період дії в Україні воєнного стану" (набуло чинності 06.05.2022) було затверджено Положення про особливості постачання електричної енергії споживачам та розрахунків між учасниками роздрібного ринку електричної енергії у період дії в Україні воєнного стану (надалі - Положення № 148).
Відповідно до пункту 1 Положення № 148, яким передбачено особливості постачання електричної енергії споживачам та розрахунків між учасниками роздрібного ринку електричної енергії у період дії в Україні воєнного стану, учасники роздрібного ринку електричної енергії керуються вимогами Закону України "Про ринок електричної енергії" та іншими нормативно-правовими актами, з урахуванням цього Положення, для забезпечення стабільної роботи ринку електричної енергії в умовах воєнного стану. 
Відповідно до абзацу 2 пункту 7 Положення № 148 постачальник "останньої надії" у період дії воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування (крім випадку зміни постачальника за ініціативою споживача в порядку глави 6.1 ПРРЕЕ) здійснює постачання електричної енергії тим споживачам, у яких відсутній електропостачальник, в тому числі яким станом на 04.03.2022 постачання електричної енергії здійснював постачальник "останньої надії".
Отже, нормами абзацу 2 пункту 7 Положення № 148 (чинного до 05.12.2023), як спеціального підзаконного нормативно-правового акту, які діяли у спірний період (01.03.2022 - 30.10.2023), встановлено особливості постачання електричної енергії споживачам, а саме, визначено дві категорії споживачів, яким постачання електричної енергії здійснює постачальник "останньої надії": 1) у яких відсутній електропостачальник; 2) яким станом на 04.03.2022 постачання електричної енергії здійснював постачальник "останньої надії" (такий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 02.04.2025 у даній справі № 910/74/24).
При цьому, відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 18.06.2020 № 5-р(II)/2020 принцип верховенства права (правовладдя) вимагає суддівської дії у ситуаціях, коли співіснують суперечливі норми одного ієрархічного рівня. У таких ситуаціях до судів різних видів юрисдикції висунуто вимогу застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): "закон пізніший має перевагу над давнішим" (lex posterior derogat priori); "закон спеціальний має перевагу над загальним" (lex specialis derogat generali)" "закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим" (lex posterior generalis non derogat priori speciali). Якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права (правовладдя) втрачає свою дієвість.
Визначаючи співвідношення між загальною та спеціальною нормою, Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що спеціальна норма встановлює правила, які підлягають застосуванню у певних випадках, визначених такою нормою, а загальна норма встановлює правила, які підлягають застосуванню у всіх випадках, крім тих, на які поширюється гіпотеза спеціальної норми. Тому загальна та спеціальна норми не суперечать одна одній, а встановлюють системне законодавче регулювання (висновок викладено в пункті 9.56 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.02.2023 у справі № 910/18214/19).
Тобто, згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, спеціальна норма не суперечить загальній нормі та не скасовує її, а лише встановлює певні винятки із загальної норми. Тому спеціальна норма застосовується лише до тих відносин, щодо яких вона встановлює спеціальне правило (відмінне від загального). У решті, тобто у відносинах, які не охоплені спеціальною нормою, підлягає застосуванню загальна норма.
Отже, хоча Положення № 148 має нижчу юридичну силу порівняно з Цивільним кодексом України, Законом України "Про ринок електричної енергії", втім, його норми є обов`язковими до виконання всіма учасниками ринку та мають застосовуватися останніми у своїй господарській діяльності на ринку електроенергії, зокрема, у разі укладення угод відповідно до статті 64 Закону України "Про ринок електричної енергії" під час дії воєнного стану.
З огляду на викладене, судом першої інстанції вірно зазначено, що нормами Положення № 148, як спеціального підзаконного нормативно-правового акта, встановлено особливості правового регулювання відносин, пов`язаних зі строком дії договорів про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" у період воєнного стану та визначено строк здійснення постачальником "останньої надії" постачання електричної енергії тим споживачам, у яких відсутній електропостачальник, в тому числі, яким станом на 04.03.2022 постачання електричної енергії здійснював постачальник "останньої надії" - на весь період дії воєнного стану (починаючи з лютого 2022 року) та протягом 30 днів після його припинення або скасування.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що доводи скаржника про те, що Положення № 148 не може застосовуватися до спірних правовідносин, оскільки воно носить підзаконний характер, наводились позивачем також у суді першої інстанції та були обгрунтовано відхилені місцевим господарським судом.
До того ж, Верховний Суд у постанові від 02.04.2025 у даній справі зазначив, що висновок суду апеляційної інстанції про, те що норми Положення № 148 не розповсюджуються на спірні правовідносини є помилковим. Наведене додатково свідчить про необгрунтованість відповідних доводів скаржника.
Як зазначалось вище, згідно з приписами частин 6-10 статті 64 Закону України "Про ринок електричної енергії" постачальник "останньої надії" здійснює постачання електричної енергії у порядку, визначеному правилами роздрібного ринку, на умовах типового договору постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", що затверджується Регулятором, та є публічним договором приєднання. Постачальник "останньої надії" оприлюднює відповідний договір на своєму офіційному веб-сайті.
Постачальник "останньої надії" здійснює постачання з моменту припинення постачання електричної енергії попереднім електропостачальником. Договір постачання електричної енергії між постачальником "останньої надії" і споживачем вважається укладеним з початку фактичного постачання електричної енергії такому споживачу.
Постачальник "останньої надії" постачає електричну енергію споживачу протягом строку, що не може перевищувати 90 днів. Після завершення зазначеного строку постачальник "останньої надії" припиняє електропостачання споживачу.
Порядок заміни електропостачальника на постачальника "останньої надії" визначається правилами роздрібного ринку, зокрема, розділом 6 ПРРЕЕ встановлений порядок зміни електропостачальника.
Так, пунктом 6.2.3 ПРРЕЕ передбачено, що в разі необрання споживачем електропостачальника після розірвання договору з попереднім електропостачальником або незабезпечення власного споживання шляхом купівлі електричної енергії за двосторонніми договорами та/або на організованих сегментах ринку, адміністратор розрахунків в одноденний термін переводить такого споживача на постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" шляхом зміни записів у реєстрі точок комерційного обліку електропостачальника щодо постачальника "останньої надії" у порядку, визначеному Правилами ринку, з одночасним повідомленням операторів системи.
У пункті 6.2.4 ПРРЕЕ визначено, що початком постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" вважається дата припинення постачання електричної енергії споживачу попереднім електропостачальником. Адміністратор розрахунків повідомляє дату переведення споживача (споживачів) на постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" постачальнику (постачальникам) послуг комерційного обліку.
Відповідно до пункту 1.2.9 ПРРЕЕ постачальник "останньої надії" здійснює постачання електричної енергії на підставі договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", який розробляється постачальником "останньої надії" на основі Типового договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" (додаток 7 до цих Правил) та вважається укладеним у визначених законодавством України та цими Правилами випадках, у разі настання яких споживач безакцептно приймає умови договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії".
Аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що у разі настання обставин, визначених у частині 1 статті 64 Закону України "Про ринок електричної енергії", постачальник "останньої надії" надає послуги з постачання електричної енергії та відповідно до пункту 66 частини 1 статті 1 вказаного Закону не має права відмовити споживачу в укладенні договору постачання електричної енергії на обмежений період часу, а факт приєднання до публічного договору постачання електричної енергії від постачальника "останньої надії" відбувається по факту споживання електричної енергії без укладення договору з іншим електропостачальником. 
Таким чином електропостачальник "останньої надії" не має права відмовити споживачу в укладенні договору постачання електричної енергії на обмежений період часу (що не перевищує 90 днів) і такий договір вважається укладеним з початку фактичного постачання електричної енергії. Тобто такий договір укладається автоматично з моменту початку постачання електричної енергії і діє протягом строку, що не перевищує 90 днів. У випадку повторного початку фактичного постачання електричної енергії споживачу внаслідок настання обставин, визначених у частині першій статті 64 Закону України "Про ринок електричної енергії", відбувається нове приєднання до публічного договору постачання електричної енергії на новий обмежений строк.
Такі правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 13.02.2024 у справі № 910/14138/22, від 04.04.2023 у справі № 905/1791/21, від 20.09.2021 у справі № 910/8958/20.
Як вбачається з матеріалів справи, у спірних відносинах 90-денний період постачання електричної енергії позивачем, як постачальником "останньої надії", споживачам (Товариству з обмеженою відповідальністю "Житлово-будівельна компанія "Управдом", Обслуговуючому кооперативу "Хауз менеджмент", Товариству з обмеженою відповідальністю "Аркада-Житлосервіс", Відокремленому структурному підрозділу "Київський транспортно-економічний фаховий коледж Національного транспортного університету", Товариству з обмеженою відповідальністю "Форвард Київ-Сервіс 001") завершився 28.02.2022, тобто дія відповідних договорів припинилася.
Водночас, як вірно встановлено судом першої інстанції, в матеріалах справи відсутні докази наявності договірних відносин між Товариством з обмеженою відповідальністю "Житлово-будівельна компанія "Управдом", Обслуговуючим кооперативом "Хауз менеджмент", Товариством з обмеженою відповідальністю "Аркада-Житлосервіс", Відокремленим структурним підрозділом "Київський транспортно-економічний фаховий коледж Національного транспортного університету", Товариством з обмеженою відповідальністю "Форвард Київ-Сервіс 001" з іншими постачальниками електроенергії у період з 01.03.2022 по 30.10.2023.
Також суд апеляційної інстанції зазначає про відсутність в матеріалах справи доказів припинення фактичного постачання позивачем електричної енергії зазначеним споживачам.
З огляду на що, судом першої інстанції вірно зазначено про те, що з 01.03.2022 відбулося нове приєднання вищевказаних споживачів до публічного договору позивача постачання електричної енергії на новий обмежений строк, оскільки відбулося повторне фактичне постачання позивачем електричної енергії зазначеним споживачам.
Як наслідок, суд першої інстанції встановивши відсутність у період з 01.03.2022 по 30.10.2023 у вищезазначених споживачів договору з іншим електропостачальником, дійшов обгрунтованого висновку, що у вказаний період такими споживачами здійснювалися нові приєднання до публічного договору позивача про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" шляхом фактичного споживання ними електричної енергії.
Таким чином, встановивши необгрунтованість доводів позивача, суд першої інстанції підставно відмовив у задоволенні позову.
Суд апеляційної інстанції відхиляє як необгрунтовані доводи скаржника про те, що суд першої інстанції при ухвалені оскаржуваного рішення невірно застосував зворотню дію акта в часі, застосувавши пункт 7 Положення № 148 поза часом його дії з 01.03.2022, з огляду на наступне.
Приписами частини 1 статті 58 Конституції України унормовано, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Зокрема, згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.1997 № 1-зп, від 09.02.1999 № 1-рп/99, від 05.04.2001 № 3-рп/2001, від 13.03.2012 № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
При цьому положення частини 1 статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб. Але це не означає, що цей конституційний принцип не може поширюватися на закони та інші нормативно-правові акти, які пом`якшують або скасовують відповідальність юридичних осіб. Проте, надання зворотної дії в часі таким нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті (Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 № 1-рп/99).
Таким чином, залежно від порядку набрання чинності нормативно-правовим актом, може бути застосовано декілька способів його дії у часі. Зокрема, як зазначено в пункті 2 Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 № 1-рп/99, перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися 1) негайно (безпосередня дія); 2) шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма); 3) шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).
Під зворотною (ретроактивною) дією акта цивільного/господарського законодавства розуміється поширення його дії на відносини, що виникли до набрання ним чинності.
Системний аналіз викладеного дає змогу виокремити два випадки зворотної дії норм цивільного/господарського законодавства: 1) коли акт законодавства пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність; 2) якщо законодавець встановлює спеціальні випадки зворотної дії актів законодавства.
Отже, за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.
Закріплення названого принципу є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта (рішення Конституційного Суду України від 13.05.1997 у справі № 1-зп/1997).
Водночас, цивільне/господарське законодавство не забороняє застосування нових положень зі зворотною силою, але виключно тоді, коли зворотна дія цих актів, по-перше, встановлена в них самих, а, по-друге, якщо темпоральний прояв не суперечить принципу, вираженому в статті 58 Конституції України щодо застосування до події, факту того закону (нормативно-правового акта), під час дії якого вони настали або мали місце.
Як зазначалось вище, відповідно до абзацу 2 пункту 7 Положення № 148 постачальник "останньої надії" у період дії воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування (крім випадку зміни постачальника за ініціативою споживача в порядку глави 6.1 ПРРЕЕ) здійснює постачання електричної енергії тим споживачам, у яких відсутній електропостачальник, в тому числі яким станом на 04.03.2022 постачання електричної енергії здійснював постачальник "останньої надії".
Тобто, приписами абзацу 2 пункту 7 Положення № 148 на постачальника "останньої надії" покладено обов`язок здійснювати постачання електричної енергії відповідним споживачам у період дії воєнного стану, який в Україні введено з 24.02.2022 (Указ Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затверджений Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX).
Таким чином, у даному випадку має місце надання зворотної сили нормативно-правовому акту в часі (ретроактивна дія) шляхом прямої вказівки про це в такому нормативно-правовому акті, і такий темпоральний прояв не суперечить принципу, вираженому в статті 58 Конституції України, оскільки ретроактивна дія вказаного Положення № 148 (абзац 2 пункту 7) уточнює початкові наміри законодавця забезпечити правову визначеність постачальника "останньої надії" щодо здійснення постачання електричної енергії відповідним споживачам в умовах воєнного стану, який запроваджено в Україні з 24.02.2022.
Також суд апеляційної інстанції відхиляє як юридично неспроможні доводи скаржника про те, що судом першої інстанції неправомірно не враховано заяви позивача про уточнення позовних вимог від 15.02.2024 та від 29.02.2024 при повторному розгляді цієї справи, оскільки як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, у вказаних заявах позивачем, усупереч вимогам статті 46 Господарського процесуального кодексу України, одночасно змінено предмет та підстави позову, що є недопустимим, а тому вказані заяви обгрунтовано не були прийняті до розгляду місцевим господарським судом.
Щодо апеляційної скарги Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 29.12.2025 у даній справі, суд зазначає наступне.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).
Практична реалізація згаданого принципу у частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається у такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 
3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).
У частині 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Частинами 1-2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Однак розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
За змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
За змістом положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який водночас повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям (див. постанови Верховного Суду від 21.05.2019 у справі № 903/390/18, від 21.01.2020 у справі № 916/2982/16 та від 07.07.2020 у справі № 914/1002/19).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову з урахуванням складності та значення справи для сторін (пункти 33, 34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).
Згідно з положеннями частини 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Із матеріалів справи вбачається те, що представник Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські електромережі", на виконання приписів частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, до початку проведення судових дебатів зробив заяву про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу, та зазначив про те, що докази щодо витрат на правничу допомогу будуть подані у визначений Господарським процесуальним кодексом України строк. Вказані обставини підтверджуються протоколом судового засідання № 5587288 від 09.12.2025.
Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи скаржника про те, що строк заявлення відповідної заяви Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські електромережі" був пропущений, адже дебати по суті вже були завершені ще 06.11.2025, а 09.12.2025 сторони жодних промов не проголошували та додатково нічого не заявляли, оскільки із протоколів судових засідань від 06.11.2025 та від 09.12.2025 у даній справі вбачається, що судові дебати у суді першої інстанції розпочались лише 09.12.2025 та лише після того, як представник Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські електромережі" зробив відповідну заяву.
12.12.2025, з дотриманням строку, визначеного частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, Приватним акціонерним товариством "ДТЕК Київські електромережі" подано до місцевого господарського суду заяву ухвалення додаткового рішення, до якої долучено докази підтвердження розміру витрат, які понесено товариством у зв`язку з наданням професійної правничої допомоги у даній справі.
Так, Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Київські електромережі", на підтвердження понесених витрат на оплату правничої допомоги, надало договір про надання правничої допомоги № 3443 - ДКЕМ від 01.01.2024, укладений між Приватним акціонерним товариством "ДТЕК Київські електромережі" та Адвокатським об`єднанням "Перший Радник" (надалі - договір № 3443); додаткову угоду № 1 від 04.10.2024 до вказаного договору, за якою, зокрема, строк дії договору № 3443 продовжено до 31.12.2025; акт приймання-передачі послуг № 128 від 07.04.2025, наданих в суді касаційної інстанції на суму 12 000,00 грн; акт приймання-передачі послуг № 238 від 09.12.2025, наданих в суді першої інстанції на суму 12 000,00 грн; довіреності № 18/2025 та № 29/2025 від 21.01.2025, видані адвокату Іваненко І.П. та адвокату Гаркавенку С.В. на представництво інтересів Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські електромережі" в суді; свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю.
Із наданих Приватним акціонерним товариством "ДТЕК Київські електромережі" документів вбачається, що за умовами договору № 3443 Адвокатське об`єднання "Перший Радник", як виконавець, зобов`язалось надати Приватному акціонерному товариству "ДТЕК Київські електромережі", як клієнту, правову допомогу (надалі - послуги) за окремими письмовими або усними дорученнями останнього.
Для цілей цього договору видами правової допомоги, що може надаватись виконавцем є зокрема, але не виключно: надання консультацій і роз`яснень клієнту з правових питань; збір доказів у судовій справі, визначення засобів доказування; представництво в суді; ознайомлення з матеріалами судової справи; складення процесуальних та інших документів правового характеру (позовів, відзивів, заперечень, пояснень, заяв, клопотань, запитів, звернень тощо); інші види правової допомоги, що не передбачені цим договором, однак є необхідними для його виконання та захисту інтересів клієнта (пункт 1.2 договору № 3443). 
Пунктом 1.3 договору № 3443 сторони узгодили, що зміст, обсяг, вартість послуг, номер судової справи, в межах якої надається правова допомога та судова інстанція відображається сторонами в акті наданих послуг. 
Приймання-передача послуг за цим договором здійснюється сторонами за актами наданих послуг, що є підтвердженням надання правової допомоги за цим договором. Акт наданих послуг складається та підписується виконавцем за результатом надання послуг. Такий акт наданих послуг невідкладно (в день його складання) направляється виконавцем клієнту (пункти 3.1 та 3.2 договору № 3443). 
Умовами пункту 4.2 договору № 3443 передбачено, що розмір гонорару, який має сплатити клієнт, визначається згідно з актом приймання-передачі наданих послуг, в якому зазначається номер судової справи та судова інстанція, в межах якої надавалась правова допомога. Розмір гонорару може бути змінено за взаємною домовленістю сторін. 
Вартість наданих послуг (розмір гонорару) у кожній судовій справі може визначатись погодинно або у фіксованому розмірі. Вартість наданих послуг може визначатись окремо у кожній справі та кожній судовій інстанції (в якій розглядалась справа), про що складається відповідний акт наданих послуг (пункти 4.3, 4.4 договору № 3443). 
На підставі пункту 4.2 договору № 3443, між виконавцем та клієнтом складено акти приймання-передачі наданих послуг № 128 від 07.04.2025 та № 238 від 09.12.2025 на суму 12 000,00 грн кожен. 
Зазначені акти містять детальний опис робіт, що були виконані виконавцем у процесі надання правової допомоги клієнту у зв`язку з розглядом справи № 910/74/24 в суді касаційної інстанції та в суді першої інстанції при новому розгляді. 
У вказаних актах зазначено вартість послуг адвоката та вказано, що така вартість є фіксованою, що узгоджується з умовами договору № 3443.
Таким чином Приватним акціонерним товариством "ДТЕК Київські електромережі", згідно з вимогами статті 74 Господарського процесуального кодексу України, було надано докази в обґрунтування понесених витрат у розмірі 24 000,00 грн.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Разом з тим у частині 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Так, згідно з приписами частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, також визначені положеннями частин 6, 7 та 9 статті 129 цього Кодексу.
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7 та 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. Такі висновки щодо застосування статей 126, 129 Господарського процесуального кодексу України викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5 - 7 та 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. Такий висновок щодо застосування статей 126, 129 Господарського процесуального кодексу України викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (див. додаткову ухвалу Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).
Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини (надалі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).
Крім того, у рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
Для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок іншої сторони має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати сторони були необхідними, а розмір є розумний та виправданий. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. постанову Верховного Суду від 30.03.2021 у справі № 906/432/19).
Розглядаючи питання понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, судом першої інстанції було враховано: предметом позову - визнання неправомірними та припинення дій, що порушують право; розгляд справи у загальному позовному провадженні; характер спірних відносин та значення справи для сторін; складання касаційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 07.08.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.01.2025, а також її часткове задоволення Верховним Судом постановою від 02.04.2025; кількість наданих суду пояснень та доказів представником Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські електромережі"; кількість судових засідань у суді касаційної інстанції; відсутність вирішеного питання про розподіл судових витрат на правничу допомогу при першому розгляді справі у судах першої та апеляційної інстанцій; при новому розгляді справи у суді першої інстанції: кількість наданих суду нових пояснень та доказів представником Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські електромережі" (на виконання вказівок суду касаційної інстанції); кількість судових засідань у суді першої інстанції; присутність у кожному з них адвоката Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські електромережі"; правову позицію Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські електромережі" при новому розгляді, яка вже була сформована під час попереднього розгляду справи; обсяг виконаної адвокатом роботи. 
Також судом першої інстанції було враховано заперечення позивача щодо витрат Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські електромережі" на професійну правничу допомогу у даній справі.
Таким чином, оцінивши доводи Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські електромережі" щодо понесених витрат на професійну правничу допомогу та докази на їх підтвердження, та заперечення позивача щодо таких витрат, враховуючи критерії співмірності, необхідності та розумності їх розміру, а також всі аспекти та складність справи, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про покладення на позивача витрат на оплату послуг адвоката у розмірі 18 000,00 грн (12 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи у суді касаційної інстанції та 6 000,00 грн за розгляд справи у суді першої інстанції).
При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що скаржник не наводить конкретних аргументів, розрахунків щодо неспівмірності, не розумності розміру відповідних витрат, тобто, доводи скаржника про те, що присуджені судом першої інстанції витрати не відповідають критерію реальності адвокатських витрат та критерію розумності їхнього розміру, є суто декларативними.
Отже, перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених судом фактичних обставин справи та в межах наведених у апеляційних скаргах доводів, які стали підставою для відкриття апеляційного провадження, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість апеляційних скарг, та про відсутність підстав для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2025 та додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 29.12.2025 у даній справі.
Згідно з частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.
В пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Федорченко та Лозенко проти України" від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.
При винесені даної постанови судом апеляційної інстанції були надані вичерпні відповіді на доводи скаржника, з посиланням на норми права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг.
Однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У відповідності з пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Частиною 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення (пункти 1, 2 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України).
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення зокрема є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України).
За вказаних обставин, суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2025 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 29.12.2025 у справі № 910/74/24 відповідають фактичним обставинам справи, не суперечать чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваних рішень у розумінні приписів статті 277 Господарського процесуального кодексу України не вбачається, у зв`язку з чим у задоволенні апеляційних скарг Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" у даній справі слід відмовити, а рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2025 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 29.12.2025 у справі № 910/74/24 залишити без змін.

Судові витрати
У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційних скарг Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" у даній справі та відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за їх подання покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2025 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 29.12.2025 у справі № 910/74/24 - залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2025 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 29.12.2025 у справі № 910/74/24 - залишити без змін.
3. Судовий збір за розгляд апеляційних скарг розподіляється відповідно до ст.ст. 129 та 282 Господарського процесуального кодексу України.
4. Матеріали справи № 910/74/24 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 16.07.2026.

Головуючий суддя О.М. Сибіга 

Судді О.В. Тищенко

С.А. Гончаров