Справа № 522/21666/24-Е 
Провадження № 2/505/1184/2026
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
(заочне)

23.07.2026 року м.Подільськ Одеської області
Подільський міськрайонний суд Одеської області в складі:
головуючої судді – Павловської Г.В. 
при секретарі – Киларь Н.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживачів, розірвання договору купівлі-продажу та стягнення попередньої оплати,
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про захист прав споживачів, розірвання договору купівлі-продажу та стягнення попередньої оплати і просить розірвати договір купівлі-продажду кросівок на суму 1400 грн. 00 коп., укладений 28.04.2023 року між нею та ОСОБА_2 . Стягнути з ОСОБА_2 на її користь суму попередньої оплати в розмірі 1400,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона 28.04.2023 року звернулась через соціальну мережу Instagram до ОСОБА_2 задля замовлення кросівок. Після погодження умов вона здійснила повну оплату на картку відповідачки на суму 1400, 00 грн. При узгодженні умов отримання товару відповідачка зазначила, що орієнтовно у середу, тобто 03.05.2023 року товар буде відправлений позивачу, однак нею товар так і не був отриманий. З того часу, з 03.05.2023 року відповідачка перестала відповідати на її повідомлення. Викладене свідчить про грубе порушення відповідачкою своїх зобовязань як продавця товару.
Ухвалою суду від 30.04.2025 року відкрито провадження та призначено судове засідання.
Позивач ОСОБА_1 в судове засдання не з?явилась, але надала заяву, яка зареєстрована в канцелярії суду за вх.№9061 від 11.06.2025 року про розгляд справи у її відсутність, просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, не заперечувала щодо винесення заочного рішення.
Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась, хоча про день, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, судова повістка повернулась на адресу суду із довідкою «Укрпошти» та відміткою листоноші «За закінченням терміну зберігання».
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 посилається на укладення 28.04.2023 року з ОСОБА_2 договору купівлі-продажу кросівок вартістю 1400,00 грн, зазначаючи, що домовленість щодо придбання товару була досягнута через соціальну мережу Instagram, після чого нею здійснено повну попередню оплату товару на картку відповідачки. За твердженням позивачки, відповідачка зобов`язалася відправити товар орієнтовно 03.05.2023 року, однак товар не відправила та надалі перестала відповідати на повідомлення.
За договором купівлі-продажу, відповідно до статті 655 ЦК України, одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, визначені законом як істотні або необхідні для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Таким чином, для вирішення заявлених позовних вимог про розірвання договору купівлі-продажу та повернення попередньої оплати необхідним є встановлення факту виникнення між сторонами відповідного договірного правовідношення, зокрема досягнення сторонами згоди щодо предмета договору та його ціни, а також факту здійснення позивачкою оплати на виконання такого договору.
Разом з тим матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б у своїй сукупності підтверджували досягнення між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 домовленості щодо укладення договору купівлі-продажу саме кросівок за ціною 1400,00 грн.
Зокрема, наданий позивачкою дублікат квитанції № К84С-Е8ВЕ-АК2Е-3РС2 від 28.04.2023 року підтверджує здійснення переказу грошових коштів у сумі 1400,00 грн на платіжну картку № НОМЕР_1 із призначенням платежу «переказ особистих коштів».
Водночас із зазначеного платіжного документа неможливо встановити особу отримувача грошових коштів, належність зазначеної платіжної картки відповідачці, а також правову підставу перерахування коштів та їх зв`язок саме з придбанням позивачкою кросівок у ОСОБА_2 .
Інших належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт погодження між сторонами предмета договору, його ціни, порядку та строку передачі товару, матеріали справи не містять.
Саме по собі посилання позивачки на те, що відповідна домовленість відбулася через соціальну мережу Instagram, без надання доказів такої домовленості, які дають можливість ідентифікувати сторін правочину та його істотні умови, не може бути достатнім доказом укладення між сторонами договору купівлі-продажу.
Також наявність платіжного документа про перерахування 1400,00 грн сама по собі не підтверджує, що зазначені кошти були отримані саме відповідачкою та перераховані їй позивачкою як попередня оплата за товар.
Отже, позивачкою не доведено належними та допустимими доказами факт укладення між нею та відповідачкою договору купівлі-продажу кросівок від 28.04.2023 року, а також факт здійснення попередньої оплати саме за таким договором.
Суд також враховує, що спірні правовідносини, на виникнення яких посилається позивачка, виникли 28.04.2023 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про захист прав споживачів» від 10.06.2023 року № 3153-IX. Тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 року № 1023-XII, чинного на момент їх виникнення.
Відповідно до пункту 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, споживачем є фізична особа, яка купляє, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Згідно зі статтею 4 цього Закону споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції для задоволення своїх особистих потреб мають право, зокрема, на захист своїх прав державою, належну якість продукції та обслуговування, а також звернення до суду за захистом порушених прав.
Разом з тим застосування передбачених Законом України «Про захист прав споживачів» способів захисту передбачає наявність відповідних правовідносин між споживачем та продавцем (виконавцем) і встановлення факту порушення прав споживача у межах таких правовідносин.
У даному випадку судом не встановлено належними та допустимими доказами факту укладення між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договору купівлі-продажу, а також не підтверджено, що грошові кошти у сумі 1400,00 грн були отримані відповідачкою як попередня оплата за товар.
За таких обставин відсутні правові підстави для застосування до встановлених судом правовідносин положень статей 12, 13, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, на які посилається позивачка, оскільки не встановлено самого факту виникнення між сторонами правовідносин, на які поширюються положення зазначеного Закону.
Посилання позивачки на невиконання відповідачкою обов`язку щодо передачі товару також не може бути покладено в основу рішення про розірвання договору, оскільки факт укладення такого договору та виникнення між сторонами відповідного договірного зобов`язання належними та допустимими доказами не підтверджено.
Відповідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною.
Отже, вимога про розірвання договору купівлі-продажу є похідною від встановлення факту існування такого договору. Оскільки факт укладення між сторонами договору купівлі-продажу кросівок не доведений, правові підстави для його розірвання відсутні.
Щодо вимоги про стягнення з відповідачки 1400,00 грн суд зазначає, що позивачка обґрунтовує її як повернення попередньої оплати за договором купівлі-продажу. Проте матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що відповідачка отримала від позивачки зазначені кошти саме як попередню оплату за товар.
При цьому суд відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України розглядає справу в межах заявлених позивачкою вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Позивачкою не доведено обставини, на які вона посилається як на підставу стягнення з відповідачки 1400,00 грн саме як попередньої оплати за договором купівлі-продажу.
Таким чином, позивачкою не доведено факт виникнення між сторонами договірних правовідносин купівлі-продажу, факт отримання відповідачкою 1400,00 грн як попередньої оплати за товар та, відповідно, наявність у відповідачки обов`язку повернути зазначені кошти на підставі договору купівлі-продажу.
Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За встановлених судом обставин позивачкою не доведено належними, допустимими та достатніми доказами обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог.
З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживачів, розірвання договору купівлі-продажу та стягнення попередньої оплати задоволенню не підлягають.
Щодо судових витрат суд зазначає наступне.
Відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.
Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються в дохід держави судові витрати пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, а в задоволенні позову відмовлено повністю, судовий збір підлягає стягненню з відповідачки в дохід держави в розмірі 1211,20 грн.
На підставі статей 13, 76-81, 89, 141, 258-259, 263-265, 280 ЦПК України, статей 15, 16, 638, 651, 655 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів», суд, -

ВИРІШИВ:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживачів, розірвання договору купівлі-продажу та стягнення попередньої оплати – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 судовий збір на користь держави у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів до Одеського апеляційного суду з дня складання повного рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків встановлених ст.354 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. 

Суддя Г.В. Павловська

Повне судове рішення складено 23.07.2026 року.