Справа № 297/823/26

ВИРОК 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2026 року  м. Берегове 

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі:
головуючого судді        ОСОБА_1 , 
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , законного представника ОСОБА_8 , представника потерпілого ОСОБА_9 , перекладача ОСОБА_10 , розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Берегове кримінальне провадження  №12026071060000067 від 03 лютого 2026 року по обвинуваченню:
неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , не працюючого, з базовою середньою освітою, раніше не судимого, громадянина України,

та 

 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Берегове та мешканця АДРЕСА_1 , не працюючого, з базовою середньою освітою, раніше не судимого, громадянина України,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 та ч. 2 ст. 360 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Так, 30 грудня 2025 року у невстановлений досудовим розслідуванням точний час, неповнолітній ОСОБА_4 , діючи умисно, за попередньою змовою з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (матеріали щодо якого виділено в окреме кримінальне провадженні на підставі Ухвали Берегівського районного суду Закарпатської області від 17 червня 2026 року), перебуваючи на залізничній станції в селищі Батьово Берегівського району Закарпатської області 1731 км, достовірно знаючи, що лінія зв`язку слугує для забезпечення сигналізації та зв?язку, для нормальної організації роботи руху поїздів, яка належить виробничому підрозділу «Ужгородська дистанція сигналізації і зв`язку» регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», та відповідно Закону України «Про електронні комунікації» належить до споруд електрозв`язку, маючи на меті отримати вигоду шляхом вчинення крадіжки, пошкодили 20 метрів кабелю марки СБзПУ 30х2 та 20 метрів кабелю марки СБзПУ 30x1, який використовується для передавання електронних сигналів між відповідними пунктами телекомунікаційної мережі. Для цього за допомогою сокири, яку заздалегідь останні підготували як знаряддя вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_11 (матеріали щодо якого виділено в окреме кримінальне провадженні на підставі Ухвали Берегівського районного суду Закарпатської області від 17 червня 2026 року) перерубав кабелі зв`язку, а в той час неповнолітній ОСОБА_4 та ОСОБА_5 силами рук допомогли ОСОБА_11 витягнути кабелі марки СБзПУ 30х2 довжиною 20 метрів та марки СБзПУ 30x1 довжиною 20 метрів з під землі, внаслідок чого призвели зазначену лінію зв`язку в непридатний для її використання за цільовим призначенням стан, чим у такий спосіб пошкодили споруду електрозв`язку, що спричинило припинення нормальної організації роботи руху поїздів виробничим підрозділом «Ужгородська дистанція сигналізації і зв`язку» регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця». 
Крім цього, 30 грудня 2025 року у невстановлений досудовим розслідуванням точний час, неповнолітній ОСОБА_4 за попередньою змовою з ОСОБА_5 , та ОСОБА_11 (матеріали щодо якого виділено в окреме кримінальне провадженні на підставі Ухвали Берегівського районного суду Закарпатської області від 17 червня 2026 року), перебуваючи на залізничній станції в селищі Батьово Берегівського району Закарпатської області 1731 км, по якій проходить наземна лінія сигналізації і зв`язку, що належить виробничому підрозділу «Ужгородська дистанція сигналізації і зв`язку» регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, в період дії воєнного стану, впевнившись, що за їхніми злочинними діями ніхто не спостерігає, попередньо розподіливши між собою злочинні ролі, згідно яких ОСОБА_11 за допомогою сокири перерубав кабель сигналізації і зв`язку марки СБзПУ 30х2, довжиною 20 метрів вартістю 5375 гривень 40 копійок та кабель марки СБзПУ 30x1 довжиною 20 метрів вартістю 2687 гривень 80 копійок, що підтверджується довідкою-розрахунком виробничого підрозділу «Ужгородська дистанція сигналізації і зв`язку» регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», а неповнолітній ОСОБА_4 та ОСОБА_5 витягли кабелі з під землі, таємно викрали вищевказані кабелі, після чого зникли з місця події з викраденим майном та розпорядились ним на власний розсуд, чим спричинили виробничому підрозділу «Ужгородська дистанція сигналізації і зв`язку» регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» матеріальну шкоду на загальну суму 8063 гривень 20 копійок.
Доказами на підтвердження встановлених обставин є наступне.
Так, допитаний в судовому засіданні неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 та ч. 2 ст. 360 КК України визнав повністю, підтвердивши обставини викладені у обвинувальному акті та пояснив, що 30.12.2025 року він разом з ОСОБА_5 та ОСОБА_11 йшли по дрова з сокирою, однак біля залізного вокзалу у селищі Батьово побачили кабель, який використовується для передавання електронних сигналів, та вирішили його вкрасти. У зв`язку з чим, ОСОБА_11 заліз на стовп та перерубав кабелі зв`язку, а він та ОСОБА_5 допомагали витягнути кабель з під землі. У вчиненому щиро розкаявся та обіцяв подібного більше не вчиняти. 
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 та ч. 2 ст. 360 КК України визнав повністю, підтвердивши обставини викладені у обвинувальному акті та пояснив, що він разом з ОСОБА_4 та ОСОБА_11 йшли по дрова та по дорозі побачили кабель. Після чого, ОСОБА_11 перерубав сокирою кабелі, а він разом з ОСОБА_4 допомагали тягнути кабель з під землі. У вчиненому щиро розкаявся та обіцяв подібного більше не вчиняти. 
Крім визнання обвинуваченими ОСОБА_4 , ОСОБА_5 своєї вини у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 та ч. 2 ст. 360 КК України, їх вина в ході судового розгляду кримінального провадження доведена наступним.
Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 04.02.2026 року, проведеного слідчим СВ Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області в присутності двох понятих зі свідком ОСОБА_12 встановлено, що останній особу, чоловічої статі, яку бачив 03.01.2026 року. Згідно довідки пред`явлення речей для впізнання за фотознімками зі свідком ОСОБА_12 на фото № 4 зображений ОСОБА_4 , 0.01.2009 року народження. 
Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 06.03.2026 року встановлено, що слідчий експеримент було проведено слідчим СВ Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області за участю підозрюваного ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_6 та законного представника ОСОБА_8 , у присутності двох понятих, перекладача та психолога. Всім учасникам слідчого експерименту були роз`яснені їх права і обов`язки, про що свідчать їх підписи у вказаному протоколі.
Вищевказані докази надані стороною обвинувачення та досліджені судом в ході судового розгляду кримінального провадження, суд в розумінні ст.ст. 85, 86 КПК України визнає належними та допустимими доказами по даному кримінальному провадженню, які беззаперечно підтверджують вину обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 та ч. 2 ст. 360 КК України.
Відповідно до ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Оцінюючи кожний доказ, досліджений у судовому засіданні з точки зору належності, допустимості, достовірності, та їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, виходячи із сукупності всіх обставин вчинених діянь, суд прийшов до висновку, що вина ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, тобто у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, та ч. 2 ст. 360, як умисне пошкодження споруд електрозв`язку, що входять до складу телекомунікаційної мережі, якщо такі дії спричинили припинення надання телекомунікаційних послуг, вчиненні за попередньою змовою групою осіб, доведена повністю. 
Суд, обираючи покарання обвинуваченому, керуючись нормами ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості, характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.
Згідно ст. 66 КК України, обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого  ОСОБА_4 , суд визнає його щире каяття та вчинення кримінального правопорушення будучи неповнолітнім. 
Згідно ст. 67 КК України, обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого  ОСОБА_4 , судом не встановлено. 
Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень. Також, суд бере до уваги вже наведені відомості про особу обвинуваченого, який винуватість у вчиненні кримінального правопорушення визнав, вчинив правопорушення будучи неповнолітнім, раніше не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання, що підтверджується довідкою Батівської селищної ради Берегівського району Закарпатської області №67 від 20 лютого 2026 року.
Крім того, згідно характеристики Батівської селищної ради Берегівського району Закарпатської області №188 від 20.02.2026 року встановлено, що ОСОБА_4 навчався в Батівській ЗОШ І-ІІІ ступенів до дев`ятого класу, проживає за адресою АДРЕСА_2 ) без реєстрації місця проживання. 
Відповідно до довідки КНП «Берегівська лікарня імені Бертолона Ліннера Берегівської міської ради» №55 від 23.02.2026 року встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на обліку у лікаря-нарколога поліклінічного відділення не перебуває. 
Згідно Акту №1 обстеження матеріально-побутових умов проживання від 03.03.2026 року встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з сім`єю за місцем компактного проживання ромської нацменшини в с-ще Батьово, Окремий Хутір (Польова), б/н, Берегівського району, Закарпатської області, ніде не працює, додаткових джерел доходу немає. 
На підставі вищевикладеного, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення будучи неповнолітнім та врахувавши особу винного, реалізовуючи принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд приходить до висновку про необхідність призначення покарання обвинуваченому на підставі ст. 102 КК України, за ч. 4 ст. 185 КК України, у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років та за ч. 2 ст. 360 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки. 
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити  ОСОБА_4  остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років
На підставі ст. 75, 104 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік та з покладенням відповідно ст. 76 ч. 1 п. 1, 2 КК України, обов`язку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти останніх про зміну місця проживання.
Суд ухвалює судове рішення щодо неповнолітнього керуючись принципом найкращих інтересів дитини, встановленого у ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року.
Призначення обвинуваченому  ОСОБА_4 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності кримінальних правопорушень. 
Згідно ст. 66 КК України, обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого  ОСОБА_5 , суд визнає його щире каяття.
Згідно ст. 67 КК України, обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого  ОСОБА_5 , судом не встановлено. 
Таким чином, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень. Також, суд бере до уваги вже наведені відомості про особу обвинуваченого, який винуватість у вчиненні кримінального правопорушення визнав, раніше не судимий, має постійне місце проживання за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою Батівської селищної ради Закарпатської області №65 від 20.02.2026 року, згідно Довідки КНП «Берегівська лікарня імені Бертолона Ліннера Берегівської міської ради» №54 від 23.02.2026 рокуза даними облікової документації у лікаря-нарколога поліклінічного відділення не перебуває.
На підставі вищевикладеного, реалізовуючи принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд приходить до висновку про необхідність призначення покарання обвинуваченому за ч. 4 ст. 185 КК України, у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років та за ч. 2 ст. 360 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки. 
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити  ОСОБА_5  остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років
На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік та з покладенням відповідно ст. 76 ч. 1 п. 1, 2 КК України, обов`язку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти останніх про зміну місця проживання.
Призначення обвинуваченому  ОСОБА_5 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності кримінальних правопорушень. 
Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. При цьому, покарання у виді позбавлення чи обмеження волі є винятковими покараннями, які застосовуються щодо осіб, виправлення яких є неможливим в іншій, передбачений законом спосіб.
Суд вважає, що таке покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення обвинуваченими нових кримінальних правопорушень.
Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження представник потерпілого АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» - адвоката ОСОБА_9 , звернулась до суду із цивільним позовом у даному кримінальному провадженні до обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_11 та ОСОБА_5 , про стягнення на користь АТ «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» майнової шкоди у розмірі 27 309, 14 гривень
Так, відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути, зокрема, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Згідно з ч. 1 ст. 61 КПК України цивільним позивачем у кримінальному провадженні є юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди та яка у порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов.
За змістом ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.
Частиною другою ст. 127 КПК України передбачено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні. Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку, що факт заподіяння АТ «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» матеріальної шкоди внаслідок кримінального правопорушення знайшов своє підтвердження під час судового розгляду. Розмір завданих збитків у сумі 27 309,14 грн підтверджується письмовими доказами, що містяться у матеріалах кримінального провадження, зокрема довідкою-розрахунком вартості викраденого майна та витрат на його відновлення від 30.12.2025 року.
Разом із тим, суд враховує, що ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 17 червня 2026 року матеріали кримінального провадження стосовно ОСОБА_11 були виділені в окреме кримінальне провадження. Внаслідок цього судовий розгляд у даному кримінальному провадженні здійснюється виключно щодо обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а питання кримінальної відповідальності ОСОБА_11 підлягатиме вирішенню в іншому судовому провадженні.
Суд зазначає, що цивільний позов у кримінальному провадженні є похідним від кримінально-правового обвинувачення та вирішується судом у межах предмета судового розгляду щодо конкретних обвинувачених. Оскільки матеріали щодо ОСОБА_11 виділені в окреме провадження, суд у даному кримінальному провадженні не вправі вирішувати питання щодо його цивільно-правової відповідальності, оскільки це фактично означало б вирішення питання про права та обов`язки особи поза межами судового розгляду, що суперечило б засадам кримінального провадження та вимогам ст.ст. 22, 26, 337 КПК України.
Водночас встановлені судом обставини свідчать про доведеність вини ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, а також про наявність причинного зв`язку між їхніми протиправними діями та заподіяною потерпілому майновою шкодою. Саме тому цивільний позов підлягає задоволенню в частині вимог до зазначених обвинувачених.
З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що цивільний позов АТ «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» підлягає частковому задоволенню, шляхом стягнення матеріальної шкоди з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що заявлені потерпілою стороною вимоги про відшкодування матеріальної шкоди є обґрунтованими, підтвердженими належними та допустимими доказами і підлягають частковому задоволенню.
Підстави застосування заходів кримінально-виховного характеру щодо юридичної особи у даному кримінальному провадженні відсутні.
Викривач у кримінальному провадженні відсутній.
Речові докази відсутні.
Керуючись ст. ст. 100, 368, 370, 374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 та ч. 2 ст. 360 КК України та призначити йому покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, за ч. 2 ст. 360 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки. 
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити  ОСОБА_4  остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років
На підставі ст. 75, 104 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік та з покладенням відповідно ст. 76 ч. 1 п. 1, 2 КК України, обов`язку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти останніх про зміну місця проживання.
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 та ч. 2 ст. 360 КК України та призначити йому покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, за ч. 2 ст. 360 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки. 
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити  ОСОБА_5 остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік та з покладенням відповідно ст. 76 ч. 1 п. 1, 2 КК України, обов`язку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти останніх про зміну місця проживання.
Цивільний позов представника потерпілого АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» - адвоката ОСОБА_9 – задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь АТ «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» (КОД ЄДРПОУ 40081195, UA913257960000026009301472004) завдану майнову шкоду в розмірі 9103 (дев`ять тисяч сто три) гривень.
Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь АТ «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» (КОД ЄДРПОУ 40081195,UA913257960000026009301472004), завдану майнову шкоду в розмірі 9103 (дев`ять тисяч сто три) гривень.
Вирок може бути оскаржений до Закарпатського апеляційного суду через Берегівський районний суд Закарпатської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Суддя	  	ОСОБА_13