23.03.26
справи 521/12912/23
Провадження № 2-а/521/4/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.03.2026          м. Одеса 
Хаджибейський районний суд м. Одеси в складі головуючого судді Роїк Д.Я. при секретарі Каліній П.О. розглянувши в письмовому, спрощеному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним адміністративним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 18.04.2023 року інспектором 3-ї роти 1 го батальйону капралом поліції Козінським В.О. було винесено постанову ЕАС № 6849725 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу 340 грн. Відповідно до змісту постанови, ОСОБА_1 керуючи т/з нібито не виконав п 8.4.б ПДР України , а саме нібито здійснив проїзд без зупинки.
Зазначав, що дорожній знак розміщений з порушенням вимог, а своїми діями позивач не спричинив небезпеки дорожнього руху. Як вбачається з матеріалів справи, інспектор Козінський В.О. зупинив водія ОСОБА_1 18.04.2023 року о 09:29 пост поліції на трасі Київ - Одеса М 05 210км та звинуватив позивача в тому, що він нібито не виконав вимоги дорожнього знаку 2.2 « проїзд без зупинки заборонено» та здійснив проїзд без зупинки при цьому позивач порушив п. 8.4. б ПДР. Інспектор виніс постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.
При цьому водій зазначав, що водій зайняв крайню ліву смугу для руху з метою повороту ліворуч на трасу М-05, оскільки вказаний маневр треба робити зайнявши крайню ліву смугу заздалегідь, то водій рухався не порушуючи правил дорожнього руху, оскільки рухався по дорозі з одностороннім рухом. Окремо зазначав, що нібито порушення водія відбулось 18.04.2023 року о 09.29, а постанова винесена за три хвилини о 09.32. На його законну вимогу надати докази вчинення адміністративного правопорушення, зокрема відеофіксацію, фотоматеріали або інші об`єктивні дані, працівник поліції відмовився виконати такий обов`язок, обмежившись відповіддю: «Оскаржуйте в суді», що прямо суперечить принципу змагальності та обов`язку суб`єкта владних повноважень доводити правомірність прийнятого рішення. Крім того, під час розгляду справи працівником поліції не було роз`яснено його права, передбачені ст. 268 КУпАП, а також не було роз`яснено положення ст. 63 Конституції України, чим істотно порушено встановлену законом процедуру розгляду справи та конституційні права ОСОБА_2 . При цьому він неодноразово звертав увагу працівника поліції на необхідності роз`яснення його прав, однак такі законні зауваження були повністю проігноровані, а будь-яких дій, спрямованих на забезпечення реалізації прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, працівником поліції вчинено не було. Також він звертає увагу, що в оригіналі постанови про адміністративне правопорушення в графі, в 5 пункті постанови серії ЕАС № 6849725 місце скоєння правопорушенню, що унеможливлює об`єктивний розгляд справи. Варто також акцентувати увагу на тому, що вимоги Позивача щодо надання законних та допустимих доказів нібито вчинення адміністративного правопорушення були повністю проігноровані. Жодних доказів пред`явлено не було, оскільки вони фактично відсутні, а оскаржувана постанова ґрунтується виключно на суб`єктивних припущеннях працівника поліції. Таким чином, ОСОБА_3 був фактично позбавлений можливості реалізувати свої процесуальні права, передбачені статтею 268 КУпАП, зокрема: подати письмові клопотання; надавати пояснення по справі; отримати докази для підготовки свого захисту; скористатися правовою допомогою; заявити клопотання про участь захисника у справі і тд. У зв`язку з чим, позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, постанову у справі про адміністративне правопорушення просить скасувати і вирішити питання щодо судових витрат та витрат на професійну правничу допомогу.
Не погоджуючись із пред`явленим позовом, відповідач Департамент патрульної поліції через свого представника, звернулось на адресу суду із відзивом на позовну заяву, відповідно до змісту якого останній просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є законною та обґрунтованою, оскільки винесена уповноваженою особою в межах наданих повноважень та з дотриманням вимог чинного законодавства. Зазначає, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, а саме порушення вимог дорожнього знаку, зафіксовано належним чином, а постанова винесена на місці вчинення правопорушення відповідно до вимог законодавства. Також відповідач указує, що під час розгляду справи поліцейським було встановлено всі необхідні обставини, особу правопорушника, роз`яснено його права, а надані докази оцінені у сукупності відповідно до ст. 251–252 КУпАП. У зв`язку з цим вважає доводи позивача безпідставними та такими, що спрямовані на уникнення адміністративної відповідальності. 
Ухвалою судді від 21.08.2023 року позовну заяву позивача залишено без руху з наданням позивачеві строку для усунення недоліків його позовної заяви, що було зроблено позивачем – 27.09.2023 року та указані документи передано головуючому судді 28.09.2023 року.
Ухвалою судді від 02.10.2023 року постановлено про прийняття позовної заяви до розгляду за правилами спрощеного провадження з викликом учасників справи. 
Сторони про розгляд справи були повідомлені належним чином.
Матеріали справи містять заяви сторін про розгляд справи за відсутності позивача та представника відповідача.
Оцінивши повідомлені обставини і перевіривши достатність наявних у справі доказів для їх встановлення, належить дійти такого висновку.
Судом установлено, що 18.04.2023 року поліцейським УПП в Черкаській області поліцеським каправлом Козінським В.О. 1 бат 3 рота 4винесено постанову серії ЕАС№ 6849725 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП і на накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн. Відповідно до змісту постанови ОСОБА_1 18.04.2023 року о 09.29.23 год., траса М-05 Київ- Одеса 210 км, водій не виконав вимогу дорожнього знаку проїзд без зупинки заборонено, чим порушив ч. 1 ст. 122 КУпАП, чим порушив п. 8.4.б ПДР - порушення вимог знаків пріоритету.
Розглядаючи вимоги позову, суд виходить з такого.
Статтею 19 Конституції України установлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 2 статті 2 КАС України законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Статтею 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Частиною 2 ст. 11 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.
Відповідно до ст. 287 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим.
Згідно з вимогами ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 КУпАП).
Згідно з частиною першою статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Відповідно положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 за № 1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно з п. 8.4.б Правил дорожнього руху, дорожні знаки поділяються на групи, зокрема знаки пріоритету, які встановлюють черговість проїзду перехресть, перехрещень проїзних частин або вузьких ділянок дороги.
Відповідно до п. 2.2 розділу 33 Правил дорожнього руху, знак пріоритету. Проїзд без зупинки заборонено.
Положеннями частини 1 ст. 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів за годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.
Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
За змістом ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Як роз`яснив Пленум Верховного суду України у п. 24 Постанови № 14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
У розумінні статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Отже, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Указані висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду щодо надання достатніх та належних доказів в підтвердження правомірності оскаржуваної постанови, викладеним у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі № 357/10134/17 (провадження № К/9901/32368/18).
Проте відповідачем не надано належних доказів на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Згідно з ч. 9 ст. 80 КАС України у разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.
Матеріали справи не містять доказів про наявність адміністративного правопорушення в діях позивача. При цьому, сама по собі постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не є безперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки така постанова за своєю правовою природою є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому повинно передувати фіксування цього правопорушення, що в даному випадку працівником патрульної поліції здійснено не з порушенням Інструкції, як зазначалось вище, із недодержанням безперервності відеозапису.
Суд ураховує, що у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення Конституційний суд України в своєму рішенні від 26 травня 2015 року №5-рп/2015 зазначив, що провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачає низку визначених у законі послідовних дій відповідного органу (посадової особи). За загальним правилом фіксація адміністративного правопорушення починається зі складення уповноваженою посадовою особою протоколу про його вчинення.
Суд зазначав у згаданому Рішенні, що КУпАП визначає систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності (п.2.2 Рішення).
Окрім того, суд у вказаному Рішенні аналізує можливість притягнення особи до відповідальності у так званому скороченому провадженні. При цьому Суд вказує, що скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.
Тобто, позиція суду полягає у тому, що навіть у випадку, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, стадія фіксації адміністративного правопорушення та формування адміністративної справи є обов`язковою та має передувати такому розгляду справи.
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП (ч. 2 ст. 251 КУпАП).
Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.
Відповідачем як суб`єктом владних повноважень не надано належних, допустимих та достатніх доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та притягнення останнього до адміністративної відповідальності з дотриманням визначеної законом процедури.
З аналізу вищезазначених норм процесуального права слідує, що законодавець встановив презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується, - повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.
З матеріалів справи не убачається, що такий обов`язок суб`єктом владних повноважень виконано.
Відповідачем жодними належними та допустимими доказами не доведено факту вчинення позивачем зазначеного у оскаржуваній постанові адміністративного правопорушення, зокрема, не представлено відео- або фото фіксації можливого порушення правил дорожнього руху, або свідків події на місці вчинення правопорушення під час його вчинення.
Відповідно до норми статті 62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Із урахуванням положень і тлумачень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.
За таких обставин, оцінивши усі досліджені судом докази у їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними, а тому підлягають задоволенню.
Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події та складу адміністративного правопорушення.
Оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які б давали суду підстави дійти обґрунтованого висновку щодо вчинення позивачем адміністративного правопорушення, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.77, 120, 139, 241-246 ,250, 268-271, 286 КАС України, суд –
В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови,– задовольнити.
Постанову капрала поліції Козінського Владислава Олеговича посадової особи Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Черкаській області ЕАС№ 6849725 від 18.04.2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП – скасувати.
Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП – закрити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Суддя: Д.Я. РОЇК