Єдиний унікальний номер 341/947/26 
Номер провадження 2/341/852/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)
27 липня 2026 року місто Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області у складі головуючого судді Мергеля М. Р. розглянув заочно у порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2  про стягнення аліментів.
установив
01.06.2026 представниця ОСОБА_3 в інтересах позивачки ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до  ОСОБА_2  про стягнення аліментів.
У позові просить стягувати з відповідача аліменти на користь позивачки на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, у розмірі по 5000,0 грн щомісячно, з моменту подання позову до суду і до досягнення сином 23-х років або до припинення навчання.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідно до рішення суду з відповідача стягувались аліменти на користь позивачки на утримання сина  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі по 5000,0 грн щомісячно до досягнення сином повноліття. На цей час син досяг повноліття, проте продовжує навчання в Університеті Короля Данила на денній формі навчання за спеціальністю «Менеджмент». Відповідач працює, має стабільний і високий заробіток. Тобто, у нього достатньо доходу, щоб виплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. Будь-яких інших утриманців у відповідача немає. Одній позивачці важко забезпечити сина всім необхідним. В місяць вона витрачає на сина близько 10000,0 грн. В цю суму входить оплата проїзду до місця навчання з с. Крилос до м. Івано-Франківська, щоденне харчування в навчальному закладі, купівля сезонного одягу та взуття, оскільки син росте та потребує оновлення речей. Позивачка оплачує придбання навчальної літератури, канцелярських товарів та інших речей, необхідних для навчання. Син навчається на платній основі. За 2025-2026 роки позивачка сплатила за навчання 39000,0 грн. Надалі оплата становитиме 46800,0 грн, за третій рік – 56100,0 грн, за четвертий рік – 67300,0 грн. Син на цей час ще себе не забезпечує, оскільки навчається на денній формі, що виключає можливість для працевлаштування. 
Ухвалою суду від 03 червня 2026 року відкрито спрощене позовне провадження. 
Судове засідання призначено на 23 червня 2026 року, яке відкладено на 27 липня 2026 року.
У судове засідання 27 липня 2026 року сторони не з`явились.
Представниця позивачки 23 червня 2026 року подала до суду заяву, у якій просить розгляд справи здійснювати за відсутності сторони позивачки. Позов підтримує. Просить задовольнити. Не заперечує щодо заочного розгляду справи.
Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, в установленому законом порядку. Копії ухвали про відкриття провадження, позовної заяви з додатками надіслані на офіційну зареєстровану адресу відповідача, яку він отримав 23 червня 2026 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
Відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки, є день вручення судової повістки під розписку.
Також, відповідачу надсилалась судова повістка-повідомлення про судове засідання 27 липня 2026 року, яку 27 червня 2026 року вручено члену сім`ї, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
Відповідно до ч. 3 ст. 130 ЦПК України, якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії.
Таким чином, відповідач належним чином повідомлений. Проте, своїм правом подати відзив на позовну заяву відповідач не скористався, жодних заяв чи клопотань до суду не надсилав. Ходом розгляду справи не цікавився. У судове засідання не прибув.
Згідно з положеннями ч. 3 статті 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З огляду на приписи ст. ст. 211, 223, 280 ЦПК України суд прийняв рішення про заочний розгляд справи, оскільки відповідач вважається повідомленим належним чином про судове засідання, причини неявки суду не повідомив, відзив не подав, заяв чи клопотань про відкладення судового засідання не подавав, а представниця позивачки не заперечує щодо заочного розгляду справи.
Відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи та ухвалення рішення без участі сторін на підставі наявних матеріалів.
Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без участі сторін, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Надавши належну правову оцінку наявним у справі письмовим доказам, суд установив наступні фактичні обставини у справі.
Відповідно до копії свідоцтва про народження  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серії НОМЕР_1 , підтверджується, що позивачка є його матір`ю, а відповідач – батьком (а. с. 5).
Отже, з 10 жовтня 2025 року  ОСОБА_4 є повнолітнім.
Згідно з копією виписки з рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 05 листопада 2010 року підтверджується, що шлюб між позивачкою та відповідачем розірваний (а. с. 6). 
Відповідно до копії довідки від 16 вересня 2025 року № 981, виданої Університетом ОСОБА_5 , підтверджується, що ОСОБА_4 дійсно навчається на 1 курсі Університету на денній формі навчання за спеціальністю «Менеджмент». Термін навчання для здобуття ОС «Бакалавр» з 01.09.2025 до 30.06.2029. Навчання студента здійснюється за рахунок коштів фізичних, юридичних осіб. Стипендія не нараховується (а. с. 7).
Згідно з копією договору від 20 серпня 2025 року про надання платної освітньої послуги для підготовки бакалавра загальна вартість платної освітньої послуги за розрахунковий строк виконання освітньої програми становить 209200,0 грн, а саме: 2025-2026 навчальний рік – 39000,0 грн, 2026-2027 навчальний рік – 46800,0 грн, 2027-2028 навчальний рік – 56100,0 грн, 2028-2029 навчальний рік – 67300,0 грн (а. с. 8-9).  
Відповідно до копій квитанцій підтверджується, що позивачка оплатила за навчання 21 серпня 2025 року 19500,0 грн та 22 грудня 2025 року 19500,0 грн (а. с. 10). 
Надаючи правову оцінку установленим обставинам у цій справі та позовним вимогам, суд виходить з такого.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Приписами статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Нормами статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно з частинами другою та третьою статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України (далі – СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Статтею 199 СК України установлено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
За змістом статей 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Пленум Верховного Суду України надав роз`яснення щодо підстав виникнення обов`язку батьків щодо утримання своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання.
Так, у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними 23 років.
Отже, стягнення із батьків аліментів на утримання повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства. 
У зв`язку із зазначеними вище вимогами, суд установив наступне.
ОСОБА_4 навчається на першому курсі в Університеті Короля Данила. Термін навчання з 01.09.2025 до 30.06.2029. Форма навчання є денною. Навчання студента здійснюється за рахунок коштів фізичних, юридичних осіб. Стипендія не нараховується.
ОСОБА_4 потребує матеріальних витрат на їжу, одяг, придбання підручників та інших матеріалів для навчання. 
Оскільки форма навчання ОСОБА_4 є денною, тому виключає його можливість працевлаштування.
Таким чином, суд вважає доведеною обставину щодо потреби в матеріальній допомозі батьків.
Суд зазначає, що обов`язок утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання, є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, при чому обов`язком особистим, індивідуальним. Батьки мають всебічно сприяти розвитку дітей, які хоча й досягли повноліття, однак продовжують навчання з метою здобуття спеціальності, що забезпечить їм можливість у подальшому працевлаштуватися та мати власний незалежний від батьків дохід. Забезпечення умов для такого розвитку та навчання пов`язане з належним наданням матеріальної допомоги, що має бути достатньою та не ставити повнолітніх у становище вибору між можливістю подальшої освіти і здобуття спеціальності та між необхідністю працевлаштування для власного матеріального забезпечення.
Відповідно до змісту позову відповідач матеріальної допомоги на утримання сина, який продовжує навчання, не надає. Позивачка добровільно надає матеріальну допомогу на утримання дитини. Проте, позивачка не має можливості одна у повній мірі утримувати спільну з відповідачем дитину матеріально.
Водночас, будь-яких доказів, які б спростовували позовні вимоги та їх обгрунтування, відповідач суду не надав. 
Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Таким чином, враховуючи у сукупності досліджені докази та, виходячи з принципів змагальності, справедливості та розумності, а також з урахуванням того, що утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання є обов`язком обох батьків, відповідач своєю чергою добровільно не надає матеріальну допомогу сину, який продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, оскільки перебуває виключно на повному утриманні своєї матері, суд дійшов висновку, що з відповідача необхідно стягувати аліменти на утримання повнолітнього сина в розмірі по 5000,0 грн щомісячно до припинення навчання сином, а саме до 30.06.2029, а у разі продовження навчання – не більше, ніж до досягнення  ОСОБА_4 23 років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Саме такий розмір аліментів, на переконання суду, забезпечить інтереси дитини, не ставитиме відповідача у скрутне матеріальне становище, відповідатиме критерію щодо рівності батьків у понесенні витрат на утримання дитини, а також загальним засадам сімейних відносин справедливості, розумності та моральності.
Позивачка звільнена від сплати судового збору згідно з пунктом 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VІ.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує судовий збір з відповідача.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, суд з дотриманням положень вимог ч. 4 статті 268 ЦПК України підписав судове рішення без його проголошення.  
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263, 265, 268, 272, 273, 279, 280, 352, 354, 355, 430 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ
Позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2  про стягнення аліментів задовольнити.
Стягувати з ОСОБА_2  аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, у розмірі по 5000,0 грн щомісячно до припинення навчання сином, а саме до 30.06.2029, а у разі продовження навчання – не більше, ніж до досягнення  ОСОБА_4 23 років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнення розпочати з 01 червня 2026 року.
Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць звернути до негайного виконання.
Стягнути з ОСОБА_2  на користь держави 1331,20 грн судового збору.
Апеляційна скарга подається учасниками справи до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 27 липня 2026 року.

Учасники справи:
позивачка –  ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ;
відповідач –  ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 . 

Суддя | Микола МЕРГЕЛЬ