Справа № 464/3096/26
№ провадження 2/453/912/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2026 року Сколівський районний суд Львівської області у складі :
головуючого - судді   Ясінського Ю.Є.
секретаря судового засідання Гринюк Л.Я.
позивача ОСОБА_1 
представника відповідача ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сколе Львівської області в залі суду в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зміну способу стягнення аліментів,-

в с т а н о в и в:

17 червня 2026 року до Сколівського районного суду Львівської області надійшла справа (№464/3096/26) з Схівського районного суду м. Львова відповідно до Ухвали про передачу справи за підсудністю від 30 червня 2026 року.
Справу передано судді Ясінському Ю.Є. для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 
Ухвалою судді від 30 червня 2026 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; призначено розгляд справи по суті о 12 год. 30 хв 09 вересня 2026 року.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що між сторонами 27 грудня 2017 року був укладений шлюб, який на даний час розірвано. Від шлюбу сторони мають спільного сина ОСОБА_4 . На підставі Рішення Сколівського районного суду Львівської області від 11 січня 2021 року даний шлюб було розірвано. 24 червня 2021 року Рішенням Сколівського районного суду Львівської області вирішено стягувати з ОСОБА_3 на користь позивача аліментів на утримання мололітнього сина ОСОБА_4 у розмірі розмірі однієї четвертої частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менший 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, та до досягнення дитиною повноліття. Також позивач у позові зазначає про те, що дитина проживає разом із нею за адресою АДРЕСА_1 , на підставі договору оренди житла від 01 серпня 2024 року. Після ухвалення рішення суду про стягнення аліментів на утримання дитини примусова виконання рішення через органи державної виконавчої служби не здійснювалось, у зв?язку з чим Відповідач проводив перерахування грошових коштів на банківську карту позивача добровільно. Відповідач здійснював платежі нерегулярно, різними сумами. Зокрема, після 24.06.2021 року платежі здійснювались із різною періодичністю (раз на тиждень, раз на два тижні або рідше) та у довільних сумах, таких як 300 грн. 500 грн, 700 грн, 900 грн, 2000 грн. Починаючи з 10.01.2022 року Відповідач частково почав зазначати призначення платежу «аліменти», однак характер та розмір сплати залишилися нерегулярними та такими. що не відповідають встановленому судом способу та розміру стягнення. Загальна сума щомісячних надходжень суттєво коливалась, зокрема: у січні 2022 року - 1750 грн; у квітні 2022 року - 5970 грн; у лютому 2023 року - 5992,50 грн; у березні 2023 року - 8600 грн; у січні 2024 року - 5900 грн; у квітні 2024 року - 8200 грн; у червні 2024 року - 5000 грн; у січні 2025 року - 4000 грн; у січні 2026 року - 4000 грн.
На даний час позивач офіційно не працевлаштована, постійного стабільного доходу не має.
Її дохід є нерегулярним та формується виключно за рахунок тимчасових підробітків, що не забезпечує належного та стабільного утримання дитини. Малолітній син ОСОБА_4 потребує підвищеної уваги до стану здоров?я, постійного медичного нагляду, спеціалізованого лікування та корекційної підтримки, що зумовлює значні та регулярні фінансові витрати. Крім того, позивач у позові зазначає про те, що додаткових коштів на дитину від відповідача не отримує. У зв`язку з цим, виникла потреба у зміні розміру та способу стягнення аліментів. Підсумовуючи викладене, позивач просить суд задоволити позовні вимоги у повному обсязі.
20 серпня 2026 року представник відповідача – адвокат Маркович А.М. подала до суду відзив на позовну заяву в якому просила суд відмовити у задоволені позову. 
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги у повному обсязі пояснення надала аналогічно викладені в позовній заяві.
У судовому засіданні представник відповідача -адвокат Маркович А.М. просила суд відмовити у задоволені позову з підстав викладених у відзиві. 
Суд заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , що видане 02 травня 2018 року Виконавчим комітетом Верхньосиньовидненської селищної ради Стрийського району Львівської області, актовий запис №10.
Відповідно до Рішення Сколівського районного суду Львівської області від 11 січня 2021 року шлюб між сторонами було розірвано.
Суд також встановив, що 24 червня 2021 року Рішенням Сколівського районного суду Львівської області вирішено стягувати з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання до суду позовної заяви, а саме з 15.02.2021 року і до досягнення дитиною повноліття.
Відповідно до наявної медичної документації, у дитини встановлено розлад рухової активності та уваги (РДУГ), функціональну диспепсію, плосковальгусну деформацію стоп.
Крім того, з 2024 року у дитини спостерігаються періодичні інтенсивні головні болі, у зв?язку з чим він перебуває під постійним наглядом лікарів, зокрема невролога, гастроентеролога, отоларинголога та офтальмолога, та проходить регулярні обстеження.
Згідно з висновком психолога КНП ЛОР «Клінічний цент дитячої медицини» від 26 лютого 2025 року у дитини наявні прояви гіперактивного розладу з дефіцитом уваги, я також опозиційно-викличного розладу поведінки, що підтверджується результатами діагностичних опитувальників, які перевищують граничні значення за відповідними шкалами. Вказані особливості розвитку проявляються у труднощах концентрації уваги, гіперактивності, імпульсивності, поведінкових порушеннях та ускладнюють процес навчання і соціальної адаптації дитини. Також дитина проходила нейропсихологічне обстеження у ТОВ «Реабілітаційний центр «ЗАДЗЕРКАЛЛЯ» (м. Львів), за результатами якого рекомендовано курс нейропсихологічної корекції, регулярні заняття з психологом, дотримання спеціального режиму розвитку, використання додаткових корекційних та розвиваючих засобів.
З огляду на стан здоров?я та індивідуальні особливості розвитку, дитина потребує: систематичних занять із психологом, логопедом та нейропсихологом; регулярних медичних обстежень та консультацій вузькопрофільних спеціалістів; постійного медикаментозного супроводу; спеціальних корекційних програм та розвиваючих занять; додаткових засобів для підтримки психоемоційного стану.
За наявними підтвердженими документами: у період з 24 вересня 2025 року по 23 квітня 2026 року на психологічні послуги у Центрі логопедії та психології «Задзеркалля» витрачено 28 900 грн, при цьому дитина відвідала такі заняття щонайменше 40 раз (підтверджується копією довідки від 23.04.2026р. Центру логопедії та психології «Задзеркалля»); на заняття з психологом, логопедом та інші корекційні заняття (з жовтня 2025 року) витрачено кошти з розрахунку близько 600 грн за одне заняття (не менше 5 підтверджених відвідувань); витрати на лікарські засоби за період з 2022 року за наявними чеками становлять близько 9 000 грн, витрати на діагностичні обстеження (УЗД, консультації лікарів тощо) за період з 2023 року становлять 9 275 грн; витрати на стоматологічне лікування за період з 2023 року становлять 11 580 грн (7 візитів).
Суд, безпосередньо дослідивши усі засоби доказування, що подані сторонами, дійшов таких висновків.
Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли сімейні правовідносини пов`язані зі зміною способу стягнення аліментів, зокрема з частки від заробітку (доходу) платника аліментів на тверду грошову суму.
Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
Статтями 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Крім того, ратифікувавши у 1991 році Конвенцію про права дитини 1989 року, Україна прийняла на себе міжнародно-правові зобов`язання по здійсненню міжнародних стандартів прав дитини, відповідно з якими вона повинна забезпечити добробут, охорону здоров`я, житло, освіту для кожної дитини без будь-якої дискримінації, забезпечити якнайкраще здійснення інтересів і прав дитини в усіх сферах суспільного життя. Норми цієї Конвенції, відповідно до ст. 9 Конституції України діють як складова національного законодавства України з 27 вересня 1991 року, тобто з часу її ратифікації Україною.
Відповідно до ч. 3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Частина перша ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
З правового аналізу вищезазначених норм матеріального права вбачається, що Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження; ст. 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Ураховуючи зміст ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Відповідно до ст. 183, 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, визначених ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, тому зміна розміру аліментів може мати під собою і зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі, та навпаки).
Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс14.
Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду. Аналогічна правова позиція визначена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі №6-143цс13.
Частиною 4 ст.273 ЦПК України передбачено, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
У будь-якому випадку, відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України право обирати та змінювати спосіб стягнення аліментів на утримання дітей належить їх стягувачу.
Аналізуючи зміст наведених вище норм законодавства суд зважує на те, що, присуджуючи аліменти, суд має чітко зазначити спосіб їх стягнення: у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів - законодавча гарантія, яка застосовуються незалежно від рішення суду.
З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини в частині зміни способу стягнення аліментів з частки від заробітку (доходу) платника аліментів на тверду грошову суму підлягає до часткового задоволення, оскільки саме одержувач аліментів наділений правом вибору способу стягнення аліментів.
Така зміна способу стягнення аліментів буде відповідати інтересам перш за все малолітньої дитини сторін у справі, а також відповідатиме засадам справедливості, добросовісності та розумності.
Визначаючи розмір стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, суд враховує обов`язок обох батьків утримувати дітей до повноліття, розмір гарантованого законодавством України прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, те, що відповідач є особою працездатного віку та має можливість надавати матеріальну допомогу, а малолітній син сторін ОСОБА_4 вочевидь потребує такої допомоги зі сторони батька.
Тому суд, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні малолітньої дитини, взаємний обов`язок батьків щодо її утримання, інші встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності, зокрема, незадовільний стан здоров`я дитини, що потребує регулярного лікування, вважає розумним та справедливим стягнення аліментів на утримання малолітнього сина в твердій грошовій сумі в розмірі 10000 грн щомісячно та до повноліття дитини.
Частиною 3 ст.182 СК України передбачено, суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Частинами 1, 2 ст.76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Частиною 1 ст.77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1,2 ст.78 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.4 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України).
Також суд звертає увагу учасників справи, що відповідно до положень ч.2 ст.184 СК України, розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше.
Одночасно суд зазначає, що згідно зі ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Питання витрат на оплату судового збору суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.
За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів.
Відповідно до вимог ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено судове рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави.
Ураховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення аліментів, тому з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір, що підлягав сплаті за подання позовної заяви 1331, 20 грн.
Керуючись ст.ст. 13, 76, 77, 80, 81, 89, 133, 141, 142, 244, 247, 258, 264, 265, 280-284, 289, 354, 355 ЦПК України, суд,-
УХВАЛИВ:

позовну заяву задовольнити частково.
Змінити спосіб стягнення аліментів, що визначений Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 24 червня 2021 року в справі №463/1562/21, та стягуються з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зу розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на тверду грошову суму в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня набрання рішенням законної сили.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь держави 1331 (одна тисяча триста тридцять одну) грн. 20 коп. судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду.
Повне найменування сторін та інших учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ). 

Суддя Ю.Є. ЯСІНСЬКИЙ