ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

02 липня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 199/16531/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),
суддів: Лукманової О.М., Божко Л.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 04.03.2026 року (головуючий суддя Богун О.О.) 
в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до відповідачів: Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Інспектора відділення поліції №2 ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції Бондаря Вячеслава Володимировича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 28.11.2025 року серії EHA №6239391,-

ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся 09.12.2025 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра з позовом до відповідачів: Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (відповідач-1), Інспектора відділення поліції №2 ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції Бондаря Вячеслава Володимировича (відповідач-2), в якому просив:
- постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії EHA №6239391 від 28.11.2025 року у відношенні ОСОБА_1 скасувати та справу закрити. 
В обґрунтування позову вказано, що постановою про адміністративне правопорушення серії ЕНА №6239391 від 28.11.2025 року ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП, накладено штраф в розмірі 425грн. Вказує що 28.11.2025 року приблизно о 12 годині 03 хвилини за адресою: с-ще Обухівка, дорога Н-21, 26 км водій ОСОБА_1 не пред`явив для перевірки посвідчення водія відповідної категорії та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Поліцейський не зазначив причину зупинки. Позивач вважає, що його вина не встановлена, не доведена, тому штраф накладено безпідставно.
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 04.03.2026 року позов залишено без задоволення. 
Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що згідно пп. «а» п.2.4 ПДР на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог ПДР, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в п.2.1 (посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію ТЗ, поліс обов`язкового страхування, тощо). Позивач не пред`явив документи на вимогу поліцейського. Особу позивача встановлено поліцейським за допомогою планшетного пристрою через ІКС ІНП «»Цунамі.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Вказує, що рішення суду першої інстанції вважає незаконним та таким що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вважає, що вина його не встановлена, поліцейський не вказав причину зупинки. Тому штраф в розмірі 425грн накладено безпідставно. Просить також постановити на адресу Вищої Ради Правосуддя про неприпустимість залишення без уваги судом першої інстанції накладення адміністративного стягнення без визнання особи винної у скоєнні адміністративного проступку. 
Відповідач-1 Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області подав відзив на апеляційну скаргу, просив рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 04.03.2026 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Посилається на те, що органи Національної поліції згідно ст. 222 КУПАП України розглядають справи про порушення правил дорожнього руху згідно ч.1ст.126 КУПАП. Співробітники Національної поліції уповноважені здійснювати зупинку та перевірку транспортного засобу під час проїзду через контрольно-пропускний пункт. Позивача було зупинено на контрольно-пропускному пункті, однак він відмовився надавати відповідні документи.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що постановою про адміністративне правопорушення серії ЕНА №6239391 від 28.11.2025 року ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП. 
Згідно вказаної постанови 28.11.2025 року приблизно о 12 годині 03 хвилини за адресою: с-ще Обухівка, дорога Н-21, 26 км водій ОСОБА_1 не пред`явив для перевірки посвідчення водія відповідної категорії та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. 
Позивач вважає протиправною постанову відповідача серії ЕНА №6239391 від 28.11.2025 року про накладення на позивача адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП, штраф 425грн. 
Суд першої інстанції у задоволенні позову відмовив.
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи. 
Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
За змістом статті 31 вказаного Закону, поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.
Згідно зі ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення як, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту. 
Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України " Про Національну поліцію" встановлено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до п.4 розділу І Інструкції №1395у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
Водночас, згідно із п. п. 8. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію", поліція відповідно до покладених на неї завдань: 
у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; 
регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно ст. 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Матеріалами справи підтверджується, що позивач ОСОБА_1 постановою про адміністративне правопорушення серії ЕНА №6239391 від 28.11.2025 року притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП, накладено штраф в розмірі 425грн.
Так, згідно вищезазначеної постанови 28.11.2025 року приблизно о 12 годині 03 хвилини за адресою: с-ще Обухівка, дорога Н-21, 26 км (блокпост) водій ОСОБА_1 не пред`явив для перевірки посвідчення водія відповідної категорії та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. 
З цього приводу колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що згідно з п. п. "а" п. 2.4 Правил дорожнього руху на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.
Відповідно до п. 2.1 водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тощо.
Отже, на вимогу поліцейського водій транспортного засобу зобов`язаний зупинитися та пред`явити для перевірки відповідні документи.
Згідно з п. 2 розділу III Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 126 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.
Відповідно до п. 5 розділу III Інструкції, поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 
1) чи належить до її компетенції розгляд цієї справи; 
2) чи правильно складено протокол (якщо складання протоколу передбачено КУпАП) та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 
3) чи повідомлено належним чином осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду (якщо справа не розглядається на місці); 
4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали, які потрібні для вирішення справи; 
5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.
Відповідно до пункту 10 Постанови Кабінету міністрів України №1456 від 29.12.2021 року уповноважена особа має право зупиняти транспортні засоби в разі проїзду транспортних засобів через блокпости та контрольні пункти в`їзду-виїзду.
Відповідно до пункту 3 Порядку встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан затвердженого постановою Кабінету міністрів України №1455 від 29 грудня 2021 року встановлено що Блокпост - посилений контрольно-пропускний пункт, який за рішенням військового командування тимчасово встановлюється на вході/виході (в`їзді/виїзді) на територію/з території, де введено воєнний стан і встановлено особливий режим (за винятком державного кордону), на якому облаштовуються місця для перевірки осіб, транспортних засобів, багажу та вантажів, позиції вогневих засобів та бойової техніки, місця для відпочинку та забезпечення життєдіяльності особового складу, який виконує завдання на такому пункті, до складу якого можуть входити службові особи військових формувань та правоохоронних органів, які відповідно до закону залучені до здійснення заходів правового режиму воєнного стану.
Пунктом 4 вищезгаданого порядку визначається встановлення особливого режиму здійснюється військовим командуванням на підставі указу Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях.
Пунктом 5 цього порядку визначено особливий режим встановлюється шляхом видання наказу військовим командуванням разом з військовою адміністрацією (у разі її утворення), яким призначається комендант, а також визначаються: 
завдання коменданта, повноваження щодо забезпечення єдиного управління визначеними силами та засобами Держспецтрансслужби, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Національної поліції, СБУ, ДПС, ДМС, ДСНС, військових адміністрацій (у разі їх утворення) та координації їх дій під час здійснення заходів особливого режиму; 
склад комендатур, місця їх розміщення, зони відповідальності та порядок взаємодії, а також порядок виконання визначених завдань; порядок матеріально-технічного забезпечення комендатур та їх складових; 
територіальні межі, де встановлюється особливий режим, та місця розміщення блокпостів; права та обов`язки посадових осіб блокпостів; 
інші питання, необхідні для забезпечення особливого режиму.
Пунктом 6 порядку затвердженого КМУ №1455 від 29.12.2021 року визначено Наказ надсилається військовим командуванням до органів військового управління, командирів (керівників) з`єднань, військових частин Збройних Сил та військових формувань, центральних органів виконавчої влади, рад оборони Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування. 
До відома підприємств, установ, організацій та населення наказ доводиться сільськими, селищними, міськими радами, військовими адміністраціями (у разі їх утворення) або радами оборони Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя розпорядженням та через засоби масової інформації.
Частиною 7 статті 35 ЗУ «Про Національну поліцію» встановлено що поліцейський має право зупиняти транспортний засіб у разі якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху.
Відповідно до частини 1 статті 29 Закону України «Про національну поліцію», поліцейський захід це дія або комплекс дій превентивного або примусового характеру, що обмежує певні права і свободи людини та застосовується поліцейськими відповідно до закону для забезпечення виконання покладених на поліцію повноважень.
Частиною 3 статті 29 Закону України «Про національну поліцію» визначено, що обраний поліцейський захід є законним, якщо він визначений законом. Поліцейському заборонено застосовувати будь-які інші заходи, ніж визначені законами України.
Згідно частини 4 статті 29 Закону України «Про національну поліцію», обраний поліцейський захід є необхідним, якщо для виконання повноважень поліції неможливо застосувати інший захід або його застосування буде неефективним, а також якщо такий захід заподіє найменшу шкоду як адресату заходу, так і іншим особам.
В силу частини 5 статті 29 Закону України «Про національну поліцію», застосований поліцейський захід є пропорційним, якщо шкода, заподіяна охоронюваним законом правам і свободам людини або інтересам суспільства чи держави, не перевищує блага, для захисту якого він застосований, або створеної загрози заподіяння шкоди.
Відповідно до частини 6 статті 29 Закону України «Про національну поліцію», обраний поліцейський захід є ефективним, якщо його застосування забезпечує виконання повноважень поліції.
Частина 2 статті 30 Закону України «Про національну поліцію» встановлює, що поліція для охорони прав і свобод людини, запобігання загрозам публічній безпеці і порядку або припинення їх порушення також застосовує в межах своєї компетенції поліцейські превентивні заходи та заходи примусу, визначені цим Законом.
Відповідно до частини 1 статті 31 Закону України «Про національну поліцію», поліція може застосовувати такі превентивні заходи: 
1) перевірка документів особи; 
2) опитування особи; 
3) поверхнева перевірка і огляд; 
4) зупинення транспортного засобу; 
5) вимога залишити місце і обмеження доступу до визначеної території; 
6) обмеження пересування особи, транспортного засобу або фактичного володіння річчю;
7) проникнення до житла чи іншого володіння особи; 
8) перевірка вимог дозвільної системи органів внутрішніх справ; 
9) застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису; 
10) перевірка дотримання обмежень, установлених законом стосовно осіб, які перебувають під адміністративним наглядом, та інших категорій осіб; 
11) поліцейське піклування.
Відповідно до частини 2 статті 31 Закону України «Про національну поліцію», під час проведення превентивних поліцейських заходів поліція зобов`язана повідомити особі про причини застосування до неї превентивних заходів, а також довести до її відома нормативно-правові акти, на підставі яких застосовуються такі заходи.
Відповідно до статті 32 Закону України «Про національну поліцію», поліцейський має право вимагати пред`явлення документів, що посвідчують особу, та документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, у таких випадках: 
1) якщо особа володіє зовнішніми ознаками, схожими на зовнішні ознаки особи, яка перебуває в розшуку, або безвісно зниклої особи, або самовільно залишила місце для утримання військовополонених; 
2) якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення; 
3) якщо особа перебуває на території чи об`єкті із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю; 
4) якщо в особи є зброя, боєприпаси, наркотичні засоби та інші речі, обіг яких обмежений або заборонений, або для зберігання, використання, перевезення яких потрібен дозвіл, якщо встановити такі права іншим чином неможливо; 
5) якщо особа перебуває в місці вчинення правопорушення або дорожньо-транспортної пригоди, іншої надзвичайної події; 
6) якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення, транспортний засіб може бути знаряддям чи об`єктом вчинення правопорушення.
Відповідно до частини 4 статті 34 Закону України «Про національну поліцію», поліцейський може здійснювати поверхневу перевірку речі або транспортного засобу: 
1) якщо існує достатньо підстав вважати, що в транспортному засобі знаходиться правопорушник або особа, свобода якої обмежується в незаконний спосіб; 
2) якщо існує достатньо підстав вважати, що в транспортному засобі знаходиться річ, обіг якої заборонено чи обмежено або яка становить загрозу життю чи здоров`ю такої особи або інших осіб; 
3) якщо існує достатньо підстав вважати, що річ або транспортний засіб є знаряддям вчинення правопорушення або знаходиться в тому місці, де може бути скоєно кримінальне правопорушення, для запобігання якого необхідно провести поверхневу перевірку.
Відповідно до частини 5 статті 34 Закону України «Про національну поліцію», поверхнева перевірка речі або транспортного засобу здійснюється шляхом візуального огляду речі або транспортного засобу або візуального огляду салону, багажника транспортного засобу. 
Поліцейський при здійсненні поверхневої перевірки має право вимагати відкрити кришку багажника та двері салону.
Відповідно до частини 6 статті 34 Закону України «Про національну поліцію», під час поверхневої перевірки речі або транспортного засобу особа повинна самостійно показати поліцейському вміст особистих речей чи транспортного засобу.
Відповідно до частини 1 статті 35 Закону України «Про національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: 
1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 
2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 
3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 
4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 
5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 
6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 
7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 
8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 
9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв; 
10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування, розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту; 
11) якщо є наявна інформація, яка свідчить про те, що водій або пасажир транспортного засобу є особою, яка самовільно залишила місце для утримання військовополонених.
Відповідно до частини 3 статті 35 Закону України «Про національну поліцію», поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.
При цьому, позивач зазначає, що поліцейський не зазначив причину зупинки, вина позивача не встановлена, тому штраф накладено безпідставно.
З цього приводу суд апеляційної інстанції зазначає, що дійсно, поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу.
Водночас, згідно підпункту 1 пункту 20 Порядку встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування, руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введений воєнний стан, затвердженого Постановою КМУ №1455 від 29.12.2021, заходи контролю в`їзду/виїзду на блокпостах включають: 
перевірку документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи; 
перевірку документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу (документів на транспортний засіб, документів на вантаж, дорожнього листа тощо); 
проведення огляду транспортного засобу та вантажу щодо відповідності документам на вантаж; 
затримання осіб, транспортних засобів, вантажу, проведення їх огляду та передачу їх уповноваженим представникам правоохоронних органів; тимчасове обмеження, заборону руху транспортних засобів та осіб.
Відповідно до пункту 7 Порядку №1456, уповноважена особа має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, у таких випадках: 
якщо особа має зовнішні ознаки, схожі на ознаки особи, яка перебуває в розшуку, або безвісно зниклої особи; якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення; 
якщо особа перебуває на території чи об`єкті із спеціальним режимом; 
якщо в особи є зброя, боєприпаси, наркотичні засоби та інші речі, обіг яких обмежений або заборонений або для зберігання, використання, перевезення яких потрібен дозвіл, якщо встановити такі права іншим чином не можливо; 
якщо особа перебуває в місці вчинення кримінального, адміністративного правопорушення або дорожньо-транспортної пригоди, іншої надзвичайної події; 
якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення, транспортний засіб може бути знаряддям чи об`єктом вчинення правопорушення; порушення особою заборон, введених на території, де запроваджено правовий режим воєнного стану.
Відповідно до пункту 9 Порядку №1456, з метою здійснення огляду речей, транспортних засобів, багажу, вантажів уповноважена особа може проводити поверхневу перевірку. 
Таким чином, поліцейські, на виконання своїх законних повноважень щодо забезпечення публічної безпеки і порядку, охорони прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, в умовах воєнного стану мають право на застосування превентивних заходів, таких як перевірка документів; зупинення транспортного засобу; обмеження пересування особи, транспортного засобу. Такі заходи є необхідними в умовах воєнного стану для захисту прав і свобод громадян, дотримання громадського порядку, недопущення правопорушень.
Статті 32, 34, 35 Закону України «Про національну поліцію», Постанови КМУ №1455 від 29.12.2021, №1456 від 29.12.2021 дозволяють поліцейським перевіряти документи, транспортні засоби, затримувати осіб на території із спеціальним режимом в місці спеціального поліцейського контролю, якими, зокрема, є блокпости, встановлені внаслідок введення воєнного стану.
Позивач не спростовує той факт, що він був зупинений поліцейським на блокпості з вимогою пред`явити для перевірки документи.
Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що в умовах воєнного стану поліцейські на законних підставах зупинили автомобіль позивача на блокпосту та перевірили посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.
Відповідно до статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись в здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним в демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Відповідно до статті 32 Конституції України, ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. 
Не допускається збирання, зберігання, використання, поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту, прав людини.
Відповідно до статті 64 Конституції України, права особи, передбачені статтею 32 Конституції України, можуть бути обмежені в умовах воєнного стану.
Відповідно до пункту 3 Указу Президента України від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в України», зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватись конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитись тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною 1 статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
Колегія суддів апеляційної інстанції відзначає, що в умовах воєнного стану, в інтересах національної і громадської безпеки, для захисту прав і свобод людей, допускається збирання, зберігання, використання, поширення конфіденційної інформації без згоди особи.
Вимоги апеляційної скарги постановити на адресу Вищої Ради Правосуддя про неприпустимість залишення без уваги судом першої інстанції накладення адміністративного стягнення без визнання особи винної у скоєнні адміністративного проступку виходять за межі апеляційного перегляду.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що відповідачем при розгляді справи та винесенні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності були дотримані вимоги, передбачені ст. ст. 33-35 КУпАП України, належним чином оцінені всі зібрані по справі докази, правильно визначено статтю, та законно застосовано стягнення в межах санкції ч. 4 ст.126 КУпАП. 
Оскаржувана постанова відповідає вимогам ст.283 КУпАП, є законною та обґрунтованою, а тому позовні вимоги позивача є такими, що не підлягають задоволенню.
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про залишення позову без задоволення. 
Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи позивача спростовуються доводами, викладеними відповідачем в відзиві на апеляційну скаргу та нормами законодавства, що регулює дані правовідносини. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.
Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України. 
Керуючись ст. 243,ст. 286, ст. 308, ст. 310, ст. 317, ст. 321, ст. 325 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 04.03.2026 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова 

суддя О.М. Лукманова 

суддя Л.А. Божко