Справа № 603/261/26
Провадження №2/603/214/2026
Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(заочне) 

07 липня 2026 року м. Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області у складі:
головуючого судді Гудкової Ю. Г.,
секретар судового засідання Сандалюк О. В.,
за відсутності сторін,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» (далі – ТОВ «Новий Колектор») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 2206939 від 02.04.2025 року у розмірі 54 446,86 грн.
В обґрунтування заявлених посилається на те, що 02.04.2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» (далі – ТОВ «Селфі Кредит») і ОСОБА_1 в електронній формі уклали договір про надання споживчого кредиту № 2206939. За умовами цього договору відповідачу надано кредит у розмірі 15 000,00 грн на строк 360 днів із встановленням плати за користування кредитними коштами у розмірі 1 % у день. 26.11.2025 року ТОВ «Селфі Кредит» і ТОВ «Новий Колектор» уклали договір факторингу № 261125/1, на підставі якого позивач набув право вимоги до ОСОБА_1 за вищевказаним кредитним договором. Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 умов договору, неповернення суми кредиту та нарахованих процентів у встановлені договором строки у відповідача виникла заборгованість, розмір якої становить 54 446,86 грн. З огляду на наведені обставини позивач просить стягнути з  ОСОБА_1 зазначений розмір заборгованості, а також судові витрати, що складаються з 2662,40 грн сплаченого судового збору. 

Представник позивача ТОВ «Новий Колектор» у судове засідання не з`явився, разом із позовом подав клопотання про розгляд справи у відсутності представника позивача, проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення не заперечує. 
Відповідач ОСОБА_1 повторно не з`явилася у судове засідання, не повідомивши про причини своєї відсутності, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, до початку розгляду справи по суті відзиву на позовну заяву не подала.
На підставі вимог ст. ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін та проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Суд установив такі обставини. 
02.04.2025 року ТОВ «Селфі Кредит» (далі – Товариство) і ОСОБА_1 (далі – споживач) за допомогою інформаційно-комунікаційної системи Товариства з використанням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором в електронній формі уклали договір про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» № 2206939 (п. п. 7.1, 7.4 договору). 
На підтвердження прийняття та підтвердження умов договору № 2206939 від 02.04.2025 року, його підписання позичальником, яким є ОСОБА_1 , шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором T009, позивачем до матеріалів справи долучено довідку ТОВ «Селфі Кредит» про ідентифікацію.
У п. 1.1 цього договору передбачено, що на умовах, встановлених договором, Товариство надає споживачу кошти у кредит у національній валюті України – гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. 
Як видно зі змісту п. п. 1.2, 1.3 договору, сума кредиту (загальний розмір) становить 15 000,00 грн, строк кредиту – 360 днів.
Сторони цього договору домовились, що кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача № НОМЕР_1 (п. 2.1 договору).
Згідно з п. 2.2 договору сума кредиту (його частина) перераховується Товариством протягом двох календарних днів з моменту укладення цього договору. Дати надання кредиту – 02.04.2025 року або 03.04.2025 року. 
Відповідно до п. 1.5 договору за користування кредитом нараховуються проценти (у фіксованому розмірі) у такому порядку та на таких умовах: стандартна процента ставка становить 1 % у день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3 цього договору.
Періодичність платежів зі сплати процентів – кожні 30 днів, що передбачено п. 1.4 договору. 
Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів визначені у таблиці обчислення загальної вартості кредиту (графік платежів), первісна редакція якого наведена у додатку № 1 до цього договору. 
Відповідно до п. 5.4 договору у разі затримання споживачем сплати частини кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, Товариство має право вимагати повернення кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі. 
Окрім того, у п. 6.4 договору передбачено, що у випадку невиконання та/або неналежного виконання споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, споживач зобов`язаний сплатити Товариству штраф у розмірі 2250,00 грн на 3 день такого невиконання та/або неналежного виконання та у розмірі 450,00 грн, починаючи з 4 дня за кожний день невиконання та/або неналежного виконання. 
На підтвердження виконання ТОВ «Селфі Кредит» умов договору та надання ОСОБА_1 кредиту до позовної заяви долучено лист Товариства з обмеженою відповідальністю «Пейтек» (ТОВ «Пейтек») № 20251126-1173 від 27.11.2025 року. Зі змісту цього листа видно, що ТОВ «Пейтек» 02.04.2025 року на підставі договору про надання платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку № НОМЕР_2 від 01.04.2024 року, укладеного з ТОВ «Селфі Кредит», здійснило переказ коштів у розмірі 15 000,00 грн на платіжну картку № НОМЕР_3 . 
До вищевказаного договору, окрім того, долучено інформаційне повідомлення від споживача фінансових послуг ОСОБА_1 (додаток № 2) та паспорт споживчого кредиту, які відповідач підписала електронним підписом одноразовим ідентифікатором. 
Відповідно до розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за договором № 2206939 від 02.04.2025 року станом на 26.11.2025 року в останньої була заборгованість за вказаним договором у розмірі 54 446,86 грн, з яких 14 998,99 грн – заборгованість за тілом кредиту, 31 947,87 грн – заборгованість за відсотками, 7500,00 грн – штрафні санкції. Кількість днів прострочення – 183. 
Зі змісту цього розрахунку також видно, що ОСОБА_1 частково погашала заборгованість за кредитом, сплативши 27.04.2025 року 3901,01 грн, з яких 1,01 грн віднесено у рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту, 3900,00 грн – у рахунок погашення заборгованості за відсотками. 
26.11.2025 року ТОВ «Селфі Кредит» (клієнт) і ТОВ «Новий Колектор» (фактор) уклали договір факторингу № 261125/1, відповідно до п. 2.1 якого клієнт відступає (передає) фактору права вимоги, а фактор набуває права вимоги від клієнта та сплачує клієнту за відступлення прав вимог фінансування у сумі, що дорівнює ціні договору, у порядку та у строки встановленні цим договором. 
У п. 4.1 вказаного договору факторингу його сторони домовились, що фінансування (ціна договору) складає 3 211 419,54 грн.
На підтвердження відступлення на користь позивача права вимоги до ОСОБА_1 до позовної заяви долучено копію платіжної інструкції кредитового переказу коштів № 37204767222222512 від 28.11.2025 року про сплату ТОВ «Новий Колектор» передбаченої договором факторингу суми фінансування, а також копію витягу з реєстру боржників.
Як видно зі змісту вказаного витягу, ТОВ «Селфі Кредит» відступило ТОВ «Новий Колектор» право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 2206939 від 02.04.2025 року на загальну суму 54 446,86 грн, з яких 14 998,99 грн – сума основного боргу за кредитом, 31 947,87 грн – сума прострочених процентів, 7500,00 – сума штрафних санкцій. 

Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що позовні вимоги ТОВ «Новий Колектор» слід задовольнити частково з огляду на таке.
Відповідно до ст. 6 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (ст. ст. 1046-1053), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
У ч. 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч. 1 ст. 207 ЦК України). 
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі, що передбачено абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України.
Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір – домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. 
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (ч. 1 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до абз. 1 ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Згідно з правилами абз. 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. 
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором – дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до приписів ч. 5 ст. 18 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та не розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки. 

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України).
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до правил ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України).
Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно з вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Установлено, що 02.04.2025 року ТОВ «Селфі Кредит» і ОСОБА_1 в електронній формі уклали договір про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» № 2206939, право вимоги за яким надалі перейшло до позивача на підставі договору факторингу № 261125/1 від 26.11.2025 року. За умовами вищевказаного кредитного договору  ОСОБА_1  надано кредит у розмірі 15 000,00 грн на строк 360 днів із встановленням плати за користування кредитними коштами у розмірі 1 % у день (стандартна процентна ставка). Отримавши кредит, ОСОБА_1 належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого у неї виникла заборгованість.  
Визначаючись із розміром заборгованості  ОСОБА_1 , суд зазначає таке. 
Частиною 1 ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. 
Відповідно до правил ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України). 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Частиною 1 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. 
У зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022від 24.02.2022 року, затвердженого Законом України № 2102-IX від 24.02.2022 року, на території України введено воєнний стан із 05 год 30 хв 24.02.2022 року строком на 30 діб, який надалі неодноразово було продовжено і який триває дотепер. 
Згідно з приписами ч. 4 ст. 14 ЦК України особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.
Так, Законом України від 15.03.2022 року № 2120-ІХ розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п. 18, за змістом якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Аналізуючи положення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, а також ст. ст. 1046, 1049, 1050, 1054 ЦК України, Верховний Суд у постанові від 18.10.2023 року (справа № 706/68/23) дійшов висновку, що дія п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України розповсюджується на кредитний договір.
Отже, тлумачення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: 1) у періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; 2) у договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, у тому числі договір про споживчий кредит; 3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) зобов`язання. Такі наслідки полягають у тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі, якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
На час виникнення спірних правовідносин, як і на час розгляду цієї справи, положення п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України є чинними.
З урахуванням наведеного, зважаючи на закріплений ч. 2 ст. 4 ЦК України пріоритет норм цього Кодексу над нормами інших законів, вимога позивача про стягнення з ОСОБА_1 штрафних санкцій (неустойки) у розмірі 7500,00 грн, нарахованих у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань, є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню. 
Підсумовуючи вищевикладене, з огляду на відсутність доказів належного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, суд приходить висновку, що з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Новий Колектор» слід стягнути заборгованість за кредитним договором № 2206939 від 02.04.2025 року у розмірі 46 946,86 грн, з яких 14 998,99 грн – заборгованість за тілом кредиту, 31 947,87 грн – заборгованість за процентами. 

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
На підтвердження витрат, понесених внаслідок відправлення копії позовної заяви з додатками відповідачу, позивач долучив до матеріалів справи копію квитанції № 2041008 від 30.04.2026 року Поштової служби «Е-Пост» на суму 226,98 грн.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України).
Отже, витрати позивача, понесені у зв`язку з відправленням копії позовної заяви з додатками відповідачу, підлягають стягненню з  ОСОБА_1 пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто у розмірі 195,71 грн (46 946,86 грн * 226,98 грн / 54 446,86грн).
Також у силу вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Новий Колектор» слід стягнути 2295,66 грн сплаченого судового збору, тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог (46 946,86 грн * 2662,40 грн / 54 446,86 грн). 
Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 133, 137, 141, 223, 259, 263, 265, 268, 273, 280-282, 354 ЦПК України, ст. ст. 205, 207, 512, 514, 526, 530, 610-612, 625-628, 638, 639, 1050, 1054, 1055, 1056-1, 1077, 1078 ЦК України, суд

у х в а л и в:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» заборгованість за кредитним договором № 2206939 від 02.04.2025 року у розмірі 46 946 (сорок шість тисяч дев`ятсот сорок шість) грн 86 (вісімдесят шість) коп. 
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» 2295 (дві тисячі двісті дев`яносто п`ять) грн 66 (шістдесят шість) коп. сплаченого судового збору та 195 (сто дев`яносто п`ять) грн 71 (одну) коп. витрат, пов`язаних з розглядом справи. 

Копію заочного рішення направити відповідачу протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. 
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. 
Відомості про сторін:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор», місцезнаходження: вул. Алмазова Генерала, 13, офіс 601, м. Київ, код ЄДРПОУ 43170298.
Відповідач: ОСОБА_1 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .
Повне рішення суду складено 07.07.2026 року. 

Суддя     Ю. Г. Гудкова