П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 120/10331/26 Головуюча суддя 1-ої інстанції - Маслоід Олена Степанівна 
Суддя-доповідач - Гнап Д.Д. 

03 вересня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючої судді: Гнап Д.Д. 
суддів: Яремчукa К.О.  Сушка О.О. , 
за участю:
секретаря судового засідання: Криворучко А.C, 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03 серпня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Першого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови. 

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ ТА РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Першого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця від 22.06.2026 про відкриття виконавчого провадження № 81315200.
Підставою для відкриття виконавчого провадження стала постанова Департаменту транспорту та міської мобільності Вінницької міської ради серії ІВ № 00203159 від 10.02.2026 про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на час відкриття виконавчого провадження постанова серії ІВ № 00203159 була оскаржена позивачем у судовому порядку, а судовий розгляд спору щодо її правомірності не був завершений.
Також позивач посилався на невідповідність постанови серії ІВ № 00203159 вимогам статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема у зв`язку з відсутністю у ній строку пред`явлення рішення до виконання.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 03.08.2026 у задоволенні позову відмовлено.
Суд першої інстанції виходив із того, що постанова серії ІВ № 00203159 є виконавчим документом, у пред`явленому до виконання примірнику зазначено дату набрання нею законної сили — 05.04.2026, а відомостей про її оскарження державному виконавцю не надано. Суд також зазначив, що Закон України «Про виконавче провадження» не покладає на державного виконавця обов`язку самостійно перевіряти факт судового оскарження виконавчого документа.

ІІ. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати його та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Апелянт зазначає, що у його примірнику постанови серії ІВ № 00203159 не були заповнені відомості про дату набрання постановою законної сили та строк її пред`явлення до виконання. У примірнику, наданому відповідачем, зазначено дату набрання законної сили — 05.04.2026, однак строк пред`явлення документа до виконання також не зазначений.
На переконання апелянта, такий виконавчий документ не відповідав пункту 7 частини першої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», а тому підлягав поверненню стягувачу без прийняття до виконання.
Крім того, апелянт звертає увагу, що постанову серії ІВ № 00203159 він оскаржив до суду до моменту її пред`явлення стягувачем до примусового виконання, тому остання була направлена до органу ДВС під час незавершеного судового оскарження. Окремо зазначає, що кошти у сумі 1148 грн були списані з його рахунку примусово, а не сплачені добровільно.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
10.02.2026 Департаментом транспорту та міської мобільності Вінницької міської ради прийнято постанову серії ІВ № 00203159 про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 680 грн. Постанову позивач отримав 21.04.2026.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08.05.2026 поновлено строк звернення до суду та відкрито провадження за позовом про скасування цієї постанови, тоді як Департамент звернув її до примусового виконання лише 19.06.2026.
22.06.2026 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 81315200.
Разом з тим, постанову серії ІВ № 00203159 позивач оскаржував у судовому порядку. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08.05.2026 поновлено строк звернення до суду та відкрито провадження за позовом про її скасування. Рішенням цього суду від 20.05.2026 у задоволенні позову відмовлено.
Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 01.07.2026 рішення Вінницького міського суду від 20.05.2026 скасовано, позов задоволено, постанову серії ІВ № 00203159 від 10.02.2026 скасовано, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито.

IV. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги в межах, визначених статтею 308 КАС України, виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовідносини щодо примусового виконання постанови про накладення адміністративного стягнення регулюються Законом України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» та КУпАП у редакціях, чинних на час виникнення спірних правовідносин.
За змістом пункту 6 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII постанови органів та посадових осіб, уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, у випадках, передбачених законом, є виконавчими документами.
Частиною першою статті 4 Закону № 1404-VIII визначено вимоги до виконавчого документа, зокрема щодо зазначення дати набрання рішенням законної сили та строку пред`явлення рішення до виконання.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа за заявою стягувача. Частиною п`ятою цієї статті передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. 
Отже, при надходженні заяви стягувача державний виконавець перевіряє пред`явлений документ у межах повноважень, визначених Законом № 1404-VIII, і за відсутності передбачених законом підстав для його повернення зобов`язаний розпочати примусове виконання рішення.
З матеріалів виконавчого провадження встановлено, що 19.06.2026 до Першого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці надійшла заява Департаменту транспорту та міської мобільності Вінницької міської ради про примусове виконання постанови серії ІВ № 00203159 від 10.02.2026 про стягнення з позивача штрафу в сумі 680 грн. 
Постанова про відкриття виконавчого провадження містить відомості про виконавчий документ, суму стягнення та зазначену у виконавчому документі дату набрання постановою законної сили — 05.04.2026. Матеріалами справи також підтверджено, що виконавчий документ містив строк його пред`явлення до виконання. 
Тому доводи апеляційної скарги про невідповідність постанови серії ІВ № 00203159 вимогам частини першої статті 4 Закону № 1404-VIII у зв`язку з відсутністю строку її пред`явлення до виконання спростовуються матеріалами справи, визначений законодавством України.
Не встановлено й інших недоліків виконавчого документа, які відповідно до частини четвертої статті 4 Закону № 1404-VIII зумовлювали б його повернення стягувачу без прийняття до виконання.
Щодо доводів апелянта про пропуск строку пред`явлення постанови до виконання колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 303 КУпАП передбачено, що постанова про накладення адміністративного стягнення не підлягає виконанню, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення. Водночас у разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги, а законами України можуть бути встановлені інші, більш тривалі строки виконання постанов.
Крім того, на час виникнення спірних правовідносин діяло спеціальне правове регулювання перебігу строків виконавчого провадження під час воєнного стану.
У постанові від 09.06.2026 у справі № 496/2814/25 Верховний Суд, застосувавши положення статей 300, 303 КУпАП у взаємозв`язку з пунктом 10-2 розділу XIII Закону № 1404-VIII, дійшов висновку, що передбачене цим Законом переривання строків на період воєнного стану підлягає застосуванню і до строків виконання постанов про адміністративні стягнення. Відповідно, перебіг тримісячного строку, у межах якого постанова про накладення адміністративного стягнення може бути пред`явлена до примусового виконання, у спірний період був перерваний. З огляду на це Верховний Суд визнав помилковим висновок судів попередніх інстанцій про відкриття виконавчих проваджень після спливу строку пред`явлення виконавчих документів, скасував ухвалені ними судові рішення та прийняв нове рішення про відмову в задоволенні позову.
За таких обставин довід апелянта про те, що постанова від 10.02.2026 могла бути звернута до виконання лише до 10.05.2026, ґрунтується на застосуванні статті 303 КУпАП без урахування спеціального правового регулювання, чинного на час спірних правовідносин.
Не спростовує цього висновку посилання апелянта на те, що Департамент транспорту та міської мобільності Вінницької міської ради є органом місцевого самоврядування, а не державним органом.
Частиною першою статті 12 Закону № 1404-VIII встановлено загальний трирічний строк пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання та спеціальний тримісячний строк, зокрема для виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган. Тому невіднесення Департаменту до державних органів не підтверджує пропуску строку пред`явлення документа до виконання.
Щодо доводів апеляційної скарги про судове оскарження постанови серії ІВ № 00203159 колегія суддів враховує наступне.
У доданій до відзиву заяві представника боржника про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження зазначено, що рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20.05.2026 було оскаржено в апеляційному порядку 04.06.2026, а ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11.06.2026 відкрито апеляційне провадження у справі № 127/15200/26. Отже, на час пред`явлення постанови Департаментом до примусового виконання судове оскарження дійсно тривало. 
Разом з тим встановлення цієї обставини саме по собі не доводить протиправності постанови державного виконавця від 22.06.2026.
Відповідач послідовно зазначав, що до моменту відкриття виконавчого провадження будь-які відомості про судове оскарження постанови серії ІВ № 00203159 до Першого відділу ДВС у місті Вінниці не надходили. Вперше представник боржника звернувся до відділу із заявою про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження після вчинення виконавчих дій. Доказів повідомлення державного виконавця про судове оскарження до прийняття постанови від 22.06.2026 матеріали справи не містять. 
Верховний Суд у постанові від 14.03.2024 у справі № 591/4234/23 зазначив, що органи державної виконавчої служби не наділені повноваженнями перевіряти факт оскарження відповідного виконавчого документа в судовому порядку. Отримавши виконавчий документ, який відповідає вимогам статті 4 Закону № 1404-VIII, державний виконавець за відсутності передбачених законом підстав для його повернення зобов`язаний прийняти рішення про відкриття виконавчого провадження. Верховний Суд окремо зазначив, що повідомлення про оскарження постанови органу, який її виніс, саме по собі не впливає на права та обов`язки державного виконавця, якому таку інформацію не було надано. 
Наведений підхід підтверджено Верховним Судом у постанові від 24.02.2026 у справі № 320/15981/23. Верховний Суд зазначив, що відповідно до статті 26 Закону № 1404-VIII обов`язок державного виконавця розпочати примусове виконання рішення пов`язується з отриманням заяви стягувача та належно оформленого виконавчого документа, а не з перевіркою такого документа на предмет його оскарження боржником. Пославшись на правовий висновок, викладений у постанові від 14.03.2024 у справі № 591/4234/23, Верховний Суд також зазначив, що частиною четвертою статті 4 Закону № 1404-VIII не передбачено такої підстави для повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, як оскарження рішення, на підставі якого його видано. Відтак оскарження такого рішення за умови, що державний виконавець не мав інформації про його оскарження, не свідчить про протиправність постанови про відкриття виконавчого провадження.
Таким чином, факт того, що на 19–22.06.2026 постанова серії ІВ № 00203159 перебувала у процедурі судового оскарження, має значення для правовідносин між особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, та органом, який звернув постанову до примусового виконання. Однак за відсутності повідомлення державного виконавця про таке оскарження він не мав передбачених Законом № 1404-VIII повноважень самостійно встановлювати цю обставину та на цій підставі відмовляти у прийнятті належно оформленого виконавчого документа.
Щодо доводів апелянта про дату набрання постановою серії ІВ № 00203159 законної сили колегія суддів зазначає, що у виконавчому документі, наданому державному виконавцю, зазначена дата набрання законної сили — 05.04.2026. Ця ж дата відображена у постанові про відкриття виконавчого провадження. 
Водночас предметом цієї справи не є правомірність визначення Департаментом дати набрання постановою законної сили. Для вирішення спору щодо дій державного виконавця визначальним є те, що пред`явлений йому виконавчий документ містив відповідний реквізит, а Закон № 1404-VIII не покладає на державного виконавця обов`язку перевіряти правильність його визначення органом, який видав документ.
Матеріалами, долученими до відзиву, також підтверджено, що 22.06.2026 державним виконавцем одночасно з відкриттям виконавчого провадження прийнято постанови про визначення мінімальних витрат виконавчого провадження, стягнення виконавчого збору та арешт коштів боржника. 24.06.2026 виконавче провадження № 81315200 закінчено у зв`язку з фактичним виконанням вимог виконавчого документа. 
Встановлення способу надходження коштів не має визначального значення для вирішення заявленого спору, оскільки ця обставина виникла після прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження і не характеризує наявність чи відсутність правових підстав для її прийняття станом на 22.06.2026.
Подальше скасування постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 01.07.2026 постанови серії ІВ № 00203159 також не зумовлює ретроспективної протиправності рішення державного виконавця.
Верховний Суд у постанові від 24.02.2026 у справі № 320/15981/23 виходив із того, що правомірність рішення виконавця оцінюється з урахуванням обставин, які існували на час його прийняття. Суд також роз`яснив, що у випадку подальшого скасування постанови про адміністративне стягнення повернення перерахованої до бюджету суми штрафу здійснюється у порядку, передбаченому Порядком повернення коштів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787. 
Отже, подальше скасування виконавчого документа має визначені законом правові наслідки, однак саме по собі не доводить, що державний виконавець, який на момент відкриття виконавчого провадження отримав належно оформлений виконавчий документ та не мав інформації про його оскарження, діяв усупереч Закону № 1404-VIII.
Таким чином, доводи апеляційної скарги та наведені апелянтом обставини не спростовують правильності висновку суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця від 22.06.2026.

V. ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду — без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За результатами апеляційного перегляду колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.
Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності виконавчого документа вимогам Закону № 1404-VIII, пропуску строку його пред`явлення до виконання, судового оскарження постанови про адміністративне стягнення та подальшого її скасування не спростовують висновку про правомірність дій державного виконавця на момент відкриття виконавчого провадження.
Підстав, передбачених статтею 317 КАС України, для скасування або зміни рішення суду першої інстанції колегією суддів не встановлено, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03.08.2026 — без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03 серпня 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 
Постанова суду складена в повному обсязі 03 вересня 2026 року.

Головуюча | | | Гнап Д.Д.
Судді | | | Яремчук К.О.    Сушко О.О.