Справа № 127/22937/26 
Провадження № 2/127/6283/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2026 року | м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі судді Воробйова В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів, -
В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів, мотивуючи позовну заяву тим, що 17.02.2018 року між сторонами було зареєстровано шлюб, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15.12.2020 року було розірвано. В період шлюбу у них народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Також 23.12.2020 року Вінницьким міським судом Вінницької області було ухвалено рішення у справі №127/21170/20, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн., щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.09.2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Разом з тим, з часу ухвалення судом рішення збільшились витрати на утримання дитини, у зв`язку із зростанням цін, підвищився загальний рівень прожиткового мінімуму та зросли потреби дитини. Наразі встановлений судом спосіб стягнення аліментів не забезпечує належного матеріального утримання дитини та покриття всіх необхідних витрат, пов`язаних із її розвитком, навчанням і вихованням. Відповідач же є працездатною особою та інших утриманців не має. 
Дитина потребує додаткового забезпечення для належного рівня освіти та розвитку. Донька на постійній систематичній основі відвідує додаткові три заняття у творчій майстерні « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Оскільки доходи позивача є недостатніми для належного забезпечення потреб дитини, то ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом та просила змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23.12.2020 року у справі №127/21170/20, з твердої грошової суми у розмірі 2000,00 грн., які стягуються зарішенням суду на 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Також просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь судові витрати, а саме витрати на правову (правничу) допомогу в розмірі 7000,00 грн.
Ухвалою суду від 02.07.2026 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив.
У визначені судом строки, відзиву на позовну заяву відповідачем подано не було, судову кореспонденцію надіслано судом за місцем реєстрації відповідача: АДРЕСА_1 , яку останній отримав 04.08.2026 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Встановлений судом процесуальний строк для подання заяв по суті справи закінчився (а.с. 31).
Враховуючи вищевикладене та положення ст.ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити з таких підстав.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Матеріалами справи встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15.12.2020 року у справі №127/21171/20 було розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований Монастирищенським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Черкаській області, актовий запис №08 (а.с. 7).
Сторони мають дочку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якого є відповідач, що підтверджується свідоцтвом про її народження (а.с. 8).
Судом встановлено, що 23.12.2020 року Вінницьким міським судом Вінницької області було ухвалено рішення у справі №127/21170/20, яким стягнуто з ОСОБА_2  на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2000,00 грн., щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.09.2020 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 9-10).
Згідно з довідками творчої майстерні «Сяйво» від 16.06.2026 року, ОСОБА_3 протягом двох років відвідує гуртки хореографії, театрального мистецтва та моди «Пектораль». Вартість навчання у кожному з гуртків становить по 800,00 грн. на місяць (а.с. 15, 16).
Між сторонами виникли правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України, зокрема, в частині обов`язку батьків утримувати дітей та його виконання.
Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.
Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
За змістом цієї норми зміна способу стягнення аліментів не передбачає жодних умов, лише подання позову одержувача аліментів.
З огляду на викладене, суд вважає, що наявні підстави для зміни способу стягнення аліментів на утримання дитини, оскільки це є правом позивача відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України.
Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Щодо їх розміру, зважаючи на зміну способу стягнення, то суд зважає, що відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, інші обставини, що мають істотне значення; розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
На виконання вимог ухвали суду ГУ ДПС у Черкаській області було надано відомості, з яких вбачається, що ОСОБА_2 з червня 2026 року працевлаштований та його дохід становить 34050,00 грн. за липень 2026 року (а.с. 34-36). Тобто у платника аліментів поліпшився матеріальний стан.
Також, мінімальна рекомендована сума до виплати аліментів дорівнює рівню прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, зокрема з 01.01.2026 року для дітей віком від 6 до 18 років 3512,00 грн.
Суд погоджується з доводами позивача, що розмір аліментів, які сплачуються відповідачем на користь позивача на виконання вказаного вище рішення суду, у розмірі 2000,00 грн., щомісяця є недостатнім для належного утримання дочки сторін.
Суд також зауважує, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.
Суд, при визначені розміру аліментів, враховує обов`язок обох батьків утримувати дитину, а також положення ст. 182 СК України, а тому, виходячи із засад справедливості, розумності та пропорційності, зважаючи на розмір гарантованого законодавством України прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, те, що відповідач є працездатною особою, працевлаштований та отримує регулярний дохід, вважає за необхідне змінити спосіб стягнення та розмір аліментів, визначених рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23.12.2020 року у справі №127/21170/20, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2000,00 грн. щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.09.2020 року і до досягнення дитиною повноліття.
Суд вважає, що обставини викладені позивачем в обґрунтування позовних вимог щодо зміни способу стягнення аліментів є підтвердженими. Розмір аліментів визначений судом не здатний забезпечити мінімальні потреби дитини та сприяти її повноцінному розвитку, а тому стягнення аліментів в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, буде обґрунтованим та законним.
Сплата аліментів при визначеному новому способі та розмірі проводиться з дня набрання рішенням законної сили (п .23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).
Оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору, згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з відповідача в розмірі 1331,20 грн.
Щодо вимоги позивача про відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 7000,00 грн., то вона підлягає задоволенню з таких підстав.
За ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.
Положенням п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Слід відзначити, що витрати на професійну правничу допомогу є видом судових витрат і всі норми процесуального кодексу, які стосуються судових витрат відносяться також до витрат на професійну правничу допомогу.
Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати повинні бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволені таких вимог.
До суду на підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано: договір про надання правової допомоги №б/н від 10.06.2026 року (а.с. 18-19), ордер (а.с. 23), свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 22), акт приймання-передачі наданих послуг від 29.06.2026 року (а.с. 20) та прибутковий касовий ордер (а.с. 21).
За змістом ч. 4 ст. 62 ЦПК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».
Згідно з п. 3.1. договору про надання правової допомоги, клієнт зобов`язується сплатити адвокатському бюро гонорар у розмірі 7000,00 грн. у день підписання договору.
Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 24.01.2022 року у справі № 911/2737/17, метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 04.10.2021 року № 640/8316/20, від 21.10.2021 року у справі № 420/4820/19 тощо).
Суд враховує критерії, які застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Надання доказів про факт та розмір витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Частиною 6 ст. 137 ЦПК України визначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказано, що при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 
Проте, відповідачем не доведено неспівмірність заявленої до стягнення суми витрат на правову допомогу позивача з реальним обсягом такої допомоги.
Отже, при визначенні судом розміру витрат на професійну правничу допомогу судом враховується, що спори вказаної категорії є поширеними та не мають особливої складності, а обсяг наданих адвокатом послуг фактично складається лише зі складення позовної заяви, підготовки та друку необхідних документів.
На підставі викладеного, суд вважає, що розмір витрат на оплату послуги двоката є співмірним зі складністю справи. Керуючись принципами співмірності, справедливості та верховенства права, заявлена позивачем вартість таких витрат підлягає задоволенню, а саме у розмірі 7000,00 грн., саме така сума, на думку суду, буде обґрунтованою та відповідатиме принципу розумності, є співмірною зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді та витраченим часом. 
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1-3, 27 Конвенції ООН «Про права дитини», ст. 51 Конституції України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 180, 181, 182, 192 СК України, ст.ст. 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 274, 352, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Задовольнити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів.
Змінити розмір та спосіб стягнення аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23.12.2020 року у цивільній справі №127/21170/20.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% від прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з моменту набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 1331,20 грн. (одна тисяча триста тридцять одна гривня 20 коп.).
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1  витрати на правову допомогу у розмірі 7000,00 грн. (сім тисяч гривень 00 коп.).
Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .
Повний текст рішення суду складений 09.09.2026 року.

Суддя: