РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

10 липня 2026 року 	м. Рівне	№460/8709/26	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Комшелюк Т.О. за участю секретаря судового засідання Шемчук Ю.Р. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:
позивача: представник Топольський В.М., 
відповідача: представник Юхименко Т.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом
 	ОСОБА_1 	
до	Головного управління ДПС у Рівненській області 	
 	про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -	

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області (далі - відповідач), в якому просить суд: 1) визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Рівненській області від 20.03.2026 №46.98/17000705-22 про застосування штрафної санкції у сумі 2343824,20 гривень 2) стягнути з відповідача судові витрати у справі. Позов обґрунтований тим, що висновок акту фактичної перевірки від 12.02.2026 року № 204/Ж5/17-00-07-05-17/3053621772, на підставі якого прийнято оспорюване рішення, є безпідставним та необґрунтованим. Перевірка проведена з порушення порядку, встановленого податковим законодавством. Вважає, що оспорюване рішення прийняте з порушенням норм чинного законодавства України та підлягає скасуванню. Просить позов задовольнити повністю.
Відповідачем подано відзив на позовну заяву та додаткові пояснення, у яких останній заперечив проти заявлених позовних вимог, зазначивши, що спірне податкове повідомлення-рішення є правомірним. Контролюючий орган вказує, що за результатами фактичної перевірки встановлено факти порушення позивачем п. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» №265/95 від 06.07.1995 (далі Закон №265/95), які полягають у невиконанні обов`язку щодо проведення розрахунків через фіскалізовані РРО чи ПРРО, а також у видачі розрахункових документів із порушенням встановленого порядку (або їх невидачі) при отриманні товарів чи послуг. Вважає, що спірне рішення прийняте на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Позивачем подано відповідь на відзив та додаткові пояснення в яких останній, на спростування доводів відзиву, наводить схожі за змістом позову доводи та аргументи.
Ухвалою суду від 21.05.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 08.06.2026 об 10:00год.
Ухвалою суду від 15.06.2026, постановленою без оформлення окремого документа закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 22.06.2026 об 10:00год.
22.06.2026 у справі оголошено перерву до 24.06.2026 об 08:45год.
24.06.2026 у справі оголошено перерву до 06.07.2026 об 08:45год.
Ухвалою суду від 06.07.2026 розгляд справи відкладений до 10.07.2026 об 09:00год.
В судовому засіданні представник позивача підтримав позицію, викладену у заявах по суті та додаткових письмових поясненнях.
Представник відповідача надав пояснення, тотожні за змістом відзиву та додаткових письмових пояснень.
Свідок ОСОБА_2 суду надала пояснення в яких зазначила, що вона працювала адміністратором у ФОП ОСОБА_3 , яка займається ресторанними бізнесом та надає послуги мобільного харчування. ФОП ОСОБА_3 орендує частину приміщення у позивача. У позивача свідок в трудових правовідносинах не перебувала та не здійснювала жодних розрахункових операцій. 06.02.2026 після 17год її попросили постояти біля рецепції позивача, оскільки інший працівник відійшов. В цей час до неї підійшли якісь люди (як потім з`ясувалось, посадові особи податкової), які попросили показати зубну пасту з вітрини. Вона їм показала, а вони поклали 300грн на рецепцію. Розрахункову операцію вона не проводила, оскільки не мала на це повноважень. Посадові особи запитали її ким вона працює, вона сказала, що адміністратором, але в якого суб`єкта господарської діяльності вона працює її не питали. Потім посадові особи контролюючого органу їй представились та надали папери для підписання і вона їх підписала. Що це за папери вона не читала, оскільки дані події для неї були раптовими та неочікуваними. В подальшому підійшов ОСОБА_4 та поклав свої гроші до своїх же особистих речей біля рецепції. Посадові особи відповідача забрали ці гроші та перерахували їх і сума склала 25190,00грн, про що склали відповідний документ. Надалі з`ясувалось, що перевірка проводилась у ФОП ОСОБА_1 і вона підписала документи про отримання наказу на проведення перевірки та направлення на перевірку. Також свідок зазначив, що в приміщенні медичного центру здійснюють господарську діяльність і інші суб`єкти. Через деякий час посадові особи відповідача намагались вручити їй ще якісь документи і вона відмовилась їх взяти. Через те, що вона підписала документи стосовно перевірки позивача, хоча не мала на це повноважень, її звільнили з посади адміністратора ФОП ОСОБА_3 . А потім вона була прийнята на роботу до позивача. Жодних документів, що стосуються позивача вона посадовим особам контролюючого органу не давала, оскільки не мала до них доступу. 
Заслухавши учасників справи, свідка, з`ясувавши доводи та аргументи сторін, наведені в заявах по суті справи, дослідивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне.
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований як суб`єкт господарської діяльності відповідно до законодавства України про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців з 07.09.2009 року та перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Рівненській області. Основний вид діяльності стоматологічна практика (КВЕД 86.23). Головним управлінням ДПС у Рівненській області 03.02.2026 було винесено наказ №220-п «Про проведення фактичної перевірки медичного центру «Сан сан» за адресою: Рівненська обл., м. Сарни, вул. С. Бандери, буд.24Б».
Підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_1 здійснює у приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 .
У цьому ж приміщенні здійснює свою підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 . Видами діяльності якої є: діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування (основний), діяльність готелів і подібних засобів тимчасового розміщування, діяльність із забезпечення фізичного комфорту, надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.
З метою здійснення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_3 з позивачем укладено договір позички від 01.01.2024 № 1 частини приміщення, загальною площею 11,7кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .
Окрім позивача та ФОП ОСОБА_3 , у цьому приміщенні господарську діяльність здійснює ТОВ «Укрлабексперт». З метою здійснення господарської діяльності Товариством з позивачем укладено договір оренди від 01.01.2025 № 6 відповідно до якого в оренду передано частину приміщення, загальною площею 32,2кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ., для забору лабораторних досліджень.
Підставами для проведення фактичної перевірки у наказі від 03.02.2026 № 220-п зазначено, лист Держспоживслужби в Рівненській області від 08.01.2026 № 05-02-17/17/01-11/115-26 із посиланням на звернення № С-3 від 06.01.2026 надісланого (вх. ГУ ДПС у Рівненській області № С/19/5/17-00 від 13.01.2026), стаття 20, підпункт 75.1.3 пункту 75.1 статті 75, підпункт 80.2.3 п.80.2 статті 80, пункт 82.3 статті 82, пункт 69.2 пункту 69 підрозділу ХХ Податкового кодексу України Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI.
Посадовими особами ГУ ДПС у Рівненській області 06.02.2026 перед початком перевірки ГО медичний центр «Сан сан», що розташований за адресою: Рівненська область, м. Сарни, вул. С. Бандери, 24Б ОСОБА_2 вручена копія наказу № 220-п від 03.02.2026, пред`явлені службові посвідчення та направлення на проведення фактичної перевірки від 03.02.2026 № 443/ЖЗ/17-00-07-05-15, що підтверджується розпискою ОСОБА_2 про пред`явлення службового посвідчення та направлення, а також про вручення копії наказу. Такі документи були вручені їй о 17:12год 06.02.2026.
У ході проведення фактичної перевірки в медичному центрі ГО медичний центр «Сан сан», що розташований за адресою: АДРЕСА_1 у ФОП ОСОБА_1 виявлено наступні порушення: нефіскалізація розрахункової операції при продажу товару (зубна паста) на суму 300,00грн (контрольна розрахункова операція); загальне не проведення розрахункових операцій через ПРРО на суму 25190,00грн, а також виявлення розбіжності (невідповідності) між фактично наявною готівкою на місці розрахунків та даними денного звіту на суму 25190,00грн; порушення трудового законодавства, а саме, допуск до роботи у медичному центрі «Сан сан» найманої особи - ОСОБА_2 , як адміністратора без належного оформлення трудових відносин та без направлення повідомлення до органів ДПС; порушення при безготівкових розрахунках (еквайринг): проведення безготівкових розрахунків через платіжний термінал на поточний рахунок в АТ КБ «Приватбанк» за період з 01.10.2023 по 18.02.2024 на загальну суму 1548192,80грн без застосування РРО/ПРРО та без видачі відповідних розрахункових документів встановленої форми.
За наслідками такої перевірки складений акт від 12.02.2026 року № 204/Ж5/17-00-07-05-17/3053621772.
На підставі зазначеного акту перевірки, відповідачем 20.03.2026 прийнято податкове повідомлення-рішення № 46998/17000705-22, яким застосовано до позивача штрафні (фінансові) санкції (штраф) в сумі 2343824,20грн.
Не погоджуючись з рішеннями контролюючого органу, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд зазначає таке.
Відповідно до абз.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України (далі - ПК України) (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Згідно з підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Порядок проведення фактичної перевірки врегульований статтею 80 ПК України.
Фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи) (пункт 80.1 статті 80 ПК України).
За приписами підпункту 80.2.3 пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, у разі письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, у тому числі незабезпечення можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, касових операцій, патентування або ліцензування.
Отже, єдиною передумовою та підставою для призначення фактичної перевірки з питання дотримання платником податків податкової дисципліни, передбаченою підпунктом 80.2.3 пункту 80.2 статті 80 ПК України, є письмове звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, у тому числі незабезпечення можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, касових операцій, патентування або ліцензування. Жодних інших підстав ця норма не встановлює.
Згідно з абз.1-4 пункту 81.1 статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:
- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;
- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;
- службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Абзацами п`ятим і шостим пункту 81.1 статті 81 ПК України передбачено, що непред`явлення або не надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки. Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.
Як свідчать матеріали справи, підставою для проведення перевірки була наявність звернення про невидачу фіскальних чеків у медичному центрі «Сан сан», що розташований за адресою: Рівненська область, м. Сарни, вул. С. Бандери, 24Б
Перевіряючи питання дотримання контролюючим органом вимог абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України у даній адміністративній справі, суд виходить з того, що у Наказі № 220-п від 03.02.2026 року підстави для призначення перевірки сформульовані таким чином: «У зв`язку з надходженням звернення, № С-3 від 06.01.2026 надісланого листом ГУ Держпродспоживслужби в Рівненській області від 08.01.2026 № 05-02-17/17/01-11/115-26, на підставі статті 20, підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75, підпункту. 80.2.3 п. 80.2 статті 80, пункт 82.3 статті 82, пункт 69.2 пункту 69 підрозділу ХХ Податкового кодексу України Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (зі змінами та доповненнями)».
Оцінюючи правові підстави призначення фактичної перевірки позивача, які контролюючий орган обґрунтовує пп.80.2.3 п. 80.2 ст. 80 ПК України, суд виходить з наступного.
Так, Верховний Суд у постанові від 20.11.2018 у справі № 820/6001/16, від 19.02.2026 № 520/7436/25, від 16 грудня 2025 року у справі № 300/670/25 зазначив, що фактичною підставою для проведення фактичної перевірки за підпунктом 80.2.3 пункту 80.2 статті 80 ПК України є письмове звернення покупця (споживача), оформлене відповідно до Закону України «Про звернення громадян», і таке звернення має містити: дані про заявника (у тому числі адресу проживання або місце перебування); інформацію про суб`єкта господарювання, щодо якого подано скаргу; опис обставин, які заявник вважає порушенням; дату та предмет придбання товару/отримання послуги. 
Судом встановлено, що лист ГУ Держпродспоживслужби в Рівненській області від 08.01.2026 № 05-02-17/17/01-11/115-26 з долученим зверненням не містить конкретизованих відомостей, які б дозволяли встановити зв`язок із позивачем та підстави для припущення ймовірного порушення. Зокрема, у наданому відповідачем зверненні повністю відсутня будь-яка інформація, яка свідчила б про те, що зазначені в ньому порушення були допущені саме ФОП ОСОБА_1 , як і немає жодних даних, що пов`язували б описані обставини порушення безпосередньо з позивачем.
Без встановлення цих обставин неможливо зробити висновок про наявність фактичної підстави, визначеної підпунктом 80.2.3 пункту 80.2 статті 80 ПК України, що є ключовим елементом правомірності призначення фактичної перевірки.
Отже, у зазначеному наказі жодним чином не обґрунтовано, що саме зумовило необхідність проведення перевірки саме позивача, наявність (отримання) якої саме інформації стало підставою для її проведення.
За наведеного суд доходить висновку, що відповідачем не дотримані встановлені правовими нормами умови та порядок прийняття рішення про проведення перевірки.
Згідно абзацу третього пункту 81.1. статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: … копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу
Судом встановлено, що в тексті наказу Головного управління ДПС у Рівненській області від 03.02.2026 № 220-п, як об`єкт контролю визначено виключно: «Медичний центр «Сан сан» за адресою: АДРЕСА_1 ».
Разом з тим, як свідчать наявні у матеріалах справи докази, зокрема, договір оренди від 01.01.2025 № 6 та договір позички від 01.01.2024 № 1, за вказаною адресою здійснюють господарську діяльність декілька суб`єктів господарювання. При цьому у тексті наказу № 220-п від 03.02.2026 взагалі відсутні відомості щодо прізвища, імені, по батькові, а також реєстраційного номера облікової картки платника податків (РНОКПП) ФОП ОСОБА_1 . 
З огляду на зміст абзацу 3 пункту 81.1 статті 81 ПКУ, який імперативно вимагає зазначення в наказі найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється), зазначення реквізитів суб`єкта господарювання, щодо якого призначено контрольний захід, є обов`язковим.
Неможливість ідентифікації такого суб`єкта господарювання має наслідком незаконність наказу про проведення такої перевірки через допущення істотних недоліків при його оформленні, і, відповідно, податкового повідомлення-рішення, прийнятого за наслідками такої перевірки.
Оцінюючи вказані обставини, суд враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04.03.2021 у справі № 803/1171/17, відповідно до якого відсутність у наказі про призначення перевірки можливості ідентифікувати суб`єкта підприємницької діяльності, який має бути проінспектований, є самостійною підставою для скасування такого індивідуального акта.
У посадових осіб контролюючого органу виникає право на проведення фактичної перевірки за сукупності двох обов`язкових умов: наявність визначених законом обставин для її проведення; надіслання або пред`явлення оформлених відповідно до вимог Податкового кодексу направлення та наказу на проведення перевірки, а також службового посвідчення осіб, зазначених у направленні.
Поряд з цим чинне законодавство пов`язує правомірність проведення перевірки із обов`язком контролюючого органу щодо вручення (пред`явлення) визначених пунктом 81.1 статті 81 ПК України документів чітко визначеному колу осіб: платнику податків особисто; його уповноваженій особі; особі, яка фактично здійснює розрахункові операції.
Згідно з приписами статей 15 та 19 ПК України платниками податків визнаються фізичні та юридичні особи, а питання визначення їхніх уповноважених представників чітко унормовано законом.
У розумінні приписів пункту 80.2 статті 80 ПК України та Закону № 265/95, особою, яка фактично здійснює розрахункову операцію, є особа, уповноважена суб`єктом господарювання на вчинення дій з приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, чеків тощо за місцем реалізації товарів (послуг).
При цьому абзац сьомий пункту 81.1 статті 81 ПК України зобов`язує особу, яка розписується у направленні про ознайомлення, окрім іншого, обов`язково зазначити свою посаду. Відтак, саме ця особа та безпосередньо платник податків несуть відповідальність за достовірність вказаних даних.
Як убачається з матеріалів справи та акту перевірки, копію наказу, направлення перед початком перевірки вручені ОСОБА_2 .
Складений за результатами проведеної фактичної перевірки Акт теж вручався ОСОБА_2 , яка від ознайомлення, підписання та отримання останнього відмовилась. На останньому аркуші акту перевірки міститься запис: «Адміністратор медичного центру «Сан сан» 12.02.2026 о 16:45 ОСОБА_2 відмовилась від отримання одного примірника».
Судом встановлено, що у зазначеному приміщенні, окрім позивача, господарську діяльність здійснюють також ФОП ОСОБА_3 та ТОВ «Укрлабексперт».
Матеріали справи, зокрема Акт фактичної перевірки від 12.02.2026 № 204/Ж5/17-00-07-05-17/ НОМЕР_1 , не містять доказів на підтвердження наявності у ОСОБА_2 правових підстав виступати законним чи уповноваженим представником у розумінні ст. 19 ПК України, а також її повноважень здійснювати розрахункові операції, приймати виручку або представляти інтереси ФОП ОСОБА_1 перед контролюючими органами.
Допитана як свідок ОСОБА_2 підтвердила факт ведення діяльності вказаними суб`єктами господарювання та заперечила наявність будь-яких трудових чи цивільно-правових відносин із позивачем. Окрім того, свідок пояснила, що виявлені інспекторами ДПС готівкові кошти в розмірі 25190,00грн, є особистими коштами іншої особи - ОСОБА_4 (працівника ФОП ОСОБА_1 ), які залишалися на тимчасове зберігання, знаходилися в місці зберігання особистих речей і не є касовою виручкою позивача.
Посадовими особами ГУ ДПС у Рівненській області перед підписанням акта перевірки та інших бланків не було належним чином перевірено правовий статус та обсяг повноважень ОСОБА_2 , яку в документах безпідставно зазначено як «адміністратора медичного центру «Сан сан». 
Свідок ОСОБА_2 наголосила, що жодних розрахункових операцій від імені ФОП ОСОБА_1 вона не здійснювала, а будь-які твердження про її причетність до діяльності вказаного ФОП є безпідставними. 
Відповідачем належних та достатніх доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_2 обіймає посаду адміністратора у позивача не надано.
Крім цього, відповідачем на долучено будь-яких доказів участі самого позивача у проведенні фактичної перевірки, вручення документів особисто йому, його законному представнику або особі, яка була належним чином уповноважена здійснювати розрахункові операції від імені позивача.
Зокрема, судом не встановлено обставин щодо перебування ОСОБА_2 у трудових або інших правовідносинах із позивачем та обіймання нею посади адміністратора медичного центру «Сан сан»; наявності у Данилицької Н.М. відповідних повноважень від роботодавця (в силу посадової інструкції, трудових функцій чи цивільно-правового договору) на здійснення розрахункових операцій або права діяти від імені ФОП ОСОБА_1 ; участі самого позивача, його законного представника чи іншої належним чином уповноваженої особи у процедурі фактичної перевірки, а також фактів особистого вручення їм відповідних документів.
Верховний Суд у постанові від 22.07.2021 у справі № 540/2613/19 виснував: «Вирішуючи питання доведеності належного вручення документів перед початком перевірки, суд на підставі належних та допустимих доказів має з`ясувати наявність у особи, яка підписала направлення, відповідних повноважень від роботодавця (в силу виконуваних трудових функцій, посадової інструкції або умов цивільно-правового договору) на здійснення розрахункових операцій.».
Факт отримання примірника документів ОСОБА_2 не може вважатися належним врученням документів платнику податків, оскільки контролюючим органом перед початком перевірки не було з`ясовано та підтверджено наявність у цієї особи відповідного правового статусу та повноважень.
Таким чином суд дійшов висновку, що відповідачем у встановленому законом порядку не надано належних, допустимих та достатніх доказів, які б свідчили про наявність обставин, що підтверджують правомірність дій контролюючого органу під час проведення перевірки.
Враховуючи практику Верховного Суду, зокрема, постанову від 22.07.2021 у справі № 540/2613/19, недотримання контролюючим органом встановленої процедури пред`явлення документів суб`єкту перевірки або його належним чином уповноваженим особам позбавляє таку перевірку правових наслідків та є самостійною і достатньою підставою для визнання перевірки незаконною, а її результатів - недійсними.
Закон № 265/95 є спеціальним законом, який визначає правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. Дія його поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.
Місце проведення розрахунків для цілей цього Закону - місце, де здійснюються розрахунки із покупцем за продані товари (надані послуги) та зберігаються отримані за реалізовані товари (надані послуги) готівкові кошти, а також місце отримання покупцем попередньо оплачених товарів (послуг) із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо (стаття 2 Закону №265/95-ВР).
Пункт 6 розділу III Порядку реєстрації та застосування реєстраторів розрахункових операцій (далі - РРО), що застосовуються для реєстрації розрахункових операцій за товари (послуги), затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.06.2016 № 547, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 05.07.2016 за № 918/29050 (далі Порядок № 547), передбачає, що внесення чи видача готівки з місця проведення розрахунків повинні реєструватись через РРО з використанням операцій «службове внесення» та «службова видача», якщо такі внесення чи видача не пов`язані з проведенням розрахункових операцій. Крім того, операція «службове внесення» використовується для реєстрації суми готівки, яка зберігається на місці проведення розрахунків на момент реєстрації першої розрахункової операції, що проводиться після виконання Z-звіту.
Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затверджене постановою Правління Національного банку України 29.12.2017 № 148 визначає порядок ведення касових операцій у національній валюті України юридичними особами (крім банків) та їх відокремленими підрозділами незалежно від організаційно-правової форми та форми власності (далі - підприємства), органами державної влади та органами місцевого самоврядування під час здійснення ними діяльності з виробництва, реалізації, придбання товарів чи іншої господарської діяльності (далі - установи), фізичними особами, які здійснюють підприємницьку діяльність (далі - фізичні особи - підприємці) (далі - суб`єкти господарювання), фізичними особами.
За визначенням підпункту 8 пункту 3 розділу І Положення каса - приміщення або місце здійснення готівкових розрахунків, а також приймання, видачі, зберігання готівки, інших цінностей, касових документів.
Оприбуткування готівки - проведення суб`єктами господарювання обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі/книзі обліку доходів і витрат (підпункт 18 пункту 3 розділу І Положення № 148).
Наведені визначення свідчать, що норми Положення № 148 місце проведення розрахунків (магазин, торгова точка тощо) і касу підприємства в звичному розумінні розглядають як дві різні каси. 
У відповіді на відзив позивач вказав на те, що описані під час перевірки готівкові кошти є особистими коштами його працівника ОСОБА_4 . 
Разом з тим, відповідачем не надано суду належних та достатніх доказів, які б спростовували вказані доводи позивача та підтверджували, що виявлені кошти є готівкою (виручкою) саме ФОП ОСОБА_1 та перебували безпосередньо у місці проведення розрахунків - касі суб`єкта господарювання. За таких обставин, твердження відповідача з цього приводу є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.
Стосовно посилань відповідача на відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та дані повідомлень про об`єкти оподаткування за формою № 20-ОПП (затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 № 1588, у редакції наказу Міністерства фінансів України 22.04.2014 № 462), суд вважає за необхідне зазначити таке.
Відомості з вказаного Державного реєстру та звітність за формою № 20-ОПП підтверджують лише юридичний факт наявності права власності, користування чи володіння певним об`єктом нерухомого майна (господарською одиницею). Проте за своєю правовою природою ці дані не є беззаперечним доказом того, що позивач одноособово здійснює господарську діяльність у приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 .
Наявність зазначеної інформації не спростовує доводів позивача про те, що у приміщенні медичного центру «Сан сан» фактично провадять діяльність декілька незалежних суб`єктів господарювання. Відтак, наведені відповідачем відомості не усувають правової невизначеності спірного наказу та не підтверджують законність ідентифікації конкретного платника податків. як об`єкта контролю під час призначення перевірки.
Аналізуючи правомірність процедури контрольно розрахункової операції, суд виходить з наступного.
Згідно з Актом перевірки від 12.02.2026 року № 204/Ж5/17-00-07-05-17/3053621772 на підставі пункту 2.2.12 акту фактичної перевірки, головними державними інспекторами ГУ ДПС у Рівненській області Квіткевич Г.Ф. та Николиним Д.В. проведено контрольну розрахункову операцію, в ході якої встановлено факт реалізації товару (зубна паста «BioRepair») на суму 300,00грн без застосування РРО/ПРРО. Вказана обставина слугувала для службових осіб контролюючого органу підставою для подальшого здійснення фактичної перевірки порядку проведення розрахунків ФОП ОСОБА_1 .
За змістом пункту 80.4 статті 80 ПК України така дія є допустимою передумовою початку фактичної перевірки з питань дотримання розрахункових та касових операцій.
Відповідно до пп. 20.1.11. п. 20.1 ст. 20 ПКУ контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право: проводити контрольні розрахункові операції до початку перевірки платника податків щодо дотримання ним порядку проведення готівкових розрахунків та застосування реєстраторів розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій. Товари, отримані службовими (посадовими) особами контролюючих органів під час проведення контрольної розрахункової операції, підлягають поверненню платнику податків у непошкодженому вигляді. У разі неможливості повернення такого товару відшкодування витрат здійснюється відповідно до законодавства з питань захисту прав споживачів.
Відтак, порядок проведення контрольної розрахункової операції має свої особливості та має відбуватися у порядку та у спосіб, визначені законодавством. Ініціюючи та проводячи контрольну розрахункову операцію певна посадова особа ДПС діє від імені держави в особі державного органу, що у свою чергу зумовлює використання для проведення такої операції державних коштів.
Однак, на підтвердження обставин того, що контрольна розрахункова операція проводилась у зв`язку з виконанням функцій держави, тобто за рахунок державних коштів, відповідачем під час розгляду справи не надано доказів отримання посадовими особами контролюючого органу державних коштів для цілей проведення контрольної розрахункової операції, тобто її проведення за рахунок та від імені саме контролюючого органу у зв`язку та з метою виконання працівниками контролюючого органу функцій держави. Також, не надано акту проведення контрольної розрахункової операції за місцем реалізації товарів та доказів, що підтверджують повернення товару платнику податків або відшкодування витрат. Більше того, як зазначено вище, не надано жодних доказів того, що відповідна контрольна розрахункова операція взагалі була проведена, а також не зазначено дату, час, суму, номенклатуру товару, що був придбаний в рамках контрольно розрахункової операції.
Матеріали справи не містять жодних доказів того, що така контрольна розрахункова операція дійсно була проведена і, відповідно, що за її результатами, дійсно, було встановлено обставини, зазначені у доповідній записці на яку посилається податковий орган, які й стали підставою для видачі наказу на проведення фактичної перевірки. Крім того, немає доказів того, що за адресою: АДРЕСА_1 саме ФОП ОСОБА_1 здійснив продаж товару без застосування РРО/ПРРО та без видачі документів встановленого зразка. Більше того, неможливо встановити дату, час, суму, номенклатуру товару, що був придбаний в рамках контрольно розрахункової операції.
Відповідно до пунктів 109.1, 109.2 статті 109 ПК України податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Вчинення платниками податків, їх посадовими особами та посадовими особами контролюючих органів порушень законів з питань оподаткування та порушень вимог, встановлених іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, тягне за собою відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами України.
Згідно з підпунктом 115.1 статті 115 Податкового кодексу України у разі вчинення платником податків двох або більше порушень законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, штрафні (фінансові) санкції (штрафи) застосовуються за кожне вчинене разове та триваюче порушення окремо.
Відповідно до статті 17 Закону № 265/95 за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції, за рішенням відповідних контролюючих органів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах: 
1) у разі встановлення в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг) або неповну суму розрахунку при організації та проведенні азартних ігор; непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невидача (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання:
100 відсотків суми, на яку здійснено продаж товарів (робіт, послуг) та/або розрахунки при організації та проведенні азартних ігор з порушеннями, встановленими цим пунктом, - за порушення, вчинене вперше;
150 відсотків суми, на яку здійснено продаж товарів (робіт, послуг) та/або розрахунки при організації та проведенні азартних ігор з порушеннями, встановленими цим пунктом, - за кожне наступне порушення.
Отже положення профільного Закону № 265/95-ВР є спеціальними нормами щодо тлумачення сутності здійснюваних операцій та їх подальшої кваліфікації. 
У Розрахунку штрафних (фінансових) санкцій за результатами проведеної фактичної перевірки від 12.02.2026 ФОП ОСОБА_1 (медичний центр «Сан сан» Рівненська область, м. Сарни, вул. С. Бандери, 24Б, РНОКПП НОМЕР_1 ) відповідачем зазначено, що сума штрафу за «перше» порушення становить 32500,00грн (за ставкою 100 %) та повторне - 2311324,20грн (150 % проданих з порушенням товарів за кожне наступне вчинене порушення).
Таке розділення, на думку суду, є суб`єктивним припущенням контролюючого органу, оскільки в акті перевірки не відображено конкретного акту купівлі-продажу товару чи надання послуги саме на суму 32500,00грн, а також не наведено доказів вчинення позивачем відповідного порушення повторно як і не надано доказів існування не скасованого та не оскаржуваного на час прийняття спірного рішення, податкового повідомлення-рішення, прийнятого з аналогічних підстав.
З огляду на об`єкт, об`єктивну сторону, суб`єкта, суб`єктивну сторону кожного конкретного правопорушення вони є закінченими з моменту не проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи, а саме за відсутності відповідних розрахункових документів.
Отже, кожен встановлений контролюючим органом факт не проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи є окремим правопорушенням.
При цьому кваліфікуючою ознакою такого правопорушення є повторність вчинення відповідного діяння, яке встановлюється у разі вчинення особою кількох правопорушень.
Таким чином, розмір фінансових санкцій у даному випадку слід визначати з урахуванням кількості разів допущених правопорушень, незалежно від того, чи виявлено такі порушення контролюючим органом в межах однієї перевірки.
Близького за змістом висновку Велика Палата Верховного Суду дійшла у постанові від 22.02.22 у справі № 640/4426/19.
У зв`язку з чим застосування до позивача штрафних санкцій у розмірі 2343824,20грн, з яких 32500грн (100% вартості проданих з порушенням товарів вперше) та 2311324,20грн (150 % проданих з порушенням товарів за кожне наступне вчинене порушення), є неправомірним.
Згідно з висновками, викладеними Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 26.03.2024 у справі № 420/9909/23 та від 28.05.2024 у справі № 280/1431/23, підставою для визнання наказів контролюючого органу або наслідків його реалізації протиправними є не будь-які недоліки, а лише ті, які є істотними і суттєво вплинули на реалізацію прав платника податків. Відсутність детальної конкретизації підстав перевірки не є істотним недоліком наказу, який давав би підстави вважати його протиправним. Здійснюючи розгляд конкретної справи та оцінюючи обставини, підстави позову, суд не позбавлений можливості встановити та перевірити дійсну наявність або відсутність підстав для призначення фактичної перевірки згідно з наказом, у якому відображено мінімально допустимий обсяг інформації.
У постанові від 08.09.2021 у справі № 816/228/17 Велика Палата Верховного Суду сформулювала наступний правовий висновок: неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки.
При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.
Таким чином, головним критерієм, покладеним в основу визнання правових актів органу державної влади незаконними з процедурних підстав, є порушення адміністративних процедур, покликаних забезпечувати платникам податків реалізацію й захист їх прав.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 27.11.2025 у справі № 160/27673/24, яка залишена в силі Верховним Судом.
Крім того, необхідно враховувати, що відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до положень статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовна заява є обґрунтованою, відповідно підлягає до задоволення повністю.
За правилами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як встановлено з матеріалів справи, позивачем за подання даного адміністративного позову сплачено судовий збір в сумі 13312грн, а тому судові витрати позивача в частині сплаченого судового збору підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача у справі. 
Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Рівненській області від 20.03.2026 № 46.98/17000705-22 в повному обсязі.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Рівненській області судовий збір у розмірі 13312грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 ) 
Відповідач - Головне управління ДПС у Рівненській області (вул. Відінська, буд. 12,м. Рівне,Рівненська обл.,33023, ЄДРПОУ/РНОКПП 44070166) 
Повний текст рішення складений 10 липня 2026 року.

Суддя       Т.О. Комшелюк