Справа № 420/31218/24 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 серпня 2026 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Василяки Д.К., розглянувши в письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОПІЙКА-ЦЕНТР» (вул. Болгарська, 1, м. Одеса, 65007, код ЄДРПОУ 37678707) до Одеської митниці (вул. Івана і Юрія Лип, 21-А, м. Одеса, 65078 код ЄДРПОУ 44005631) про визнання протиправними та скасування рішення, картки відмови,-
ВСТАНОВИВ:
До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КОПІЙКА-ЦЕНТР» до Одеської митниці в якому позивач просить суд:
визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів №UA500590/2024/000001/2 від 02.08.2024 року.
визнати протиправним та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500590/2024/000009 від 02.08.2024 року.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем безпідставно відмовлено позивачу в розмитненні товару за ціною контракту, без врахування документів, які підтверджують заявлену митну вартість товару та не містять розбіжностей.
Ухвалою суду прийнято адміністративний позов до провадження та відкрито провадження у справі з а правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що Одеська митниця під час здійснення контролю митної вартості товарів позивача та прийняття рішення про коригування митної вартості товару № UA500590/2024/000001/2 від 02.08.2024 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500590/2024/000009 від 02.08.2024 діяла у відповідності до вимог законів та інших нормативно-правових актів України, не порушувала права та законні інтереси позивача, а тому відсутні підстави для задоволення адміністративного позову ТОВ «КОПІЙКА-ЦЕНТР».
Ухвалою суду від 29.10.2024 року відмовлено у задоволенні клопотання представника Львівської митниці про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.
Дослідивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги позову, докази, якими вони підтверджуються, суд встановив наступне: 18.03.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «КОПІЙКА-ЦЕНТР» (Покупець) та компанією Yiwu Unigator Trading Co., Ltd (Китай) (Продавець) укладено зовнішньоекономічний контракт № 13/CH/2021 на поставку товарів.
На виконання зазначеного контракту продавцем поставлено товар, а саме: посуд столовий та кухонний з фарфору, кухонне приладдя з бамбука, масажні вироби та домашнє взуття китайського походження.
З метою митного оформлення зазначеного товару 01.08.2024 ТОВ «КОПІЙКА-ЦЕНТР» через уповноваженого митного брокера подано до Одеської митниці електронну митну декларацію № 24UA500590000197U1 та документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів, зокрема зовнішньоекономічний контракт № 13/CH/2021 від 18.03.2021, специфікацію № 14 від 26.04.2024, рахунок-фактуру (інвойс) № 14 від 26.04.2024, пакувальний лист, коносамент № CAL24040144 від 27.04.2024, міжнародну автомобільну накладну № 438728 від 24.07.2024, сертифікат про походження товару № 24C620000196/09994 від 08.05.2024, банківські платіжні документи, документ, що підтверджує вартість перевезення товару, а також інші документи, зазначені у графі 44 митної декларації.
Під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів Одеською митницею декларанту направлено повідомлення про необхідність подання додаткових документів відповідно до статті 53 Митного кодексу України.
На виконання вимоги митного органу 02.08.2024 декларантом надано письмові пояснення, додаткову угоду № 3 від 15.05.2024 до контракту, рахунок на оплату транспортних послуг, договір транспортно-експедиторського обслуговування № 006/23 від 17.11.2023, попередню специфікацію № 12 від 15.03.2024 та інші документи, а також повідомлено митний орган про надання всіх наявних документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів.
За результатами розгляду поданих документів Одеською митницею 02.08.2024 прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA500590/2024/000001/2 та оформлено картку відмови № UA500590/2024/000009 у прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів.
Не погодившись із прийнятими рішеннями митного органу, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом про визнання їх протиправними та скасування.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Зазначені критерії є вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускає бездіяльність.
Таким чином, суд з`ясовує, чи використане повноваження, надане суб`єкту владних повноважень, з належною метою; обґрунтовано, тобто вчинено через вмотивовані дії; безсторонньо, тобто без проявлення неупередженості до особи, стосовно якої вчиняється дія; добросовісно, тобто щиро, правдиво, чесно; розсудливо, тобто доцільно з точки зору законів логіки і загальноприйнятих моральних стандартів; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, тобто з рівним ставленням до осіб; пропорційно та адекватно; досягнення розумного балансу між публічними інтересами та інтересами конкретної особи. 
Відповідно до статті 49 Митного кодексу України (далі – МК України) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з частиною 1 статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою..
За приписами частини 2 статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Як встановлено частиною 1 статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Згідно з частиною 1 статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Відповідно до частини 4 статті 54 МК України, митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний:
1) здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
2) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана;
3) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих у разі коригування митної вартості, а також щодо підстав здійснення такого коригування;
4) випускати у вільний обіг товари, що декларуються:
у разі визнання митним органом заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю;
у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом;
у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу.
У відповідності з частиною 5 статті 54 МК України, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.
Згідно з частиною 6 статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Відповідно до ч. 1 статті 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Відповідно до частини 1 статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Відповідно до частини 2 статті 58 МК України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Відповідно до частини 2 статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Відповідно до частини 3 статті 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
4) виписку з бухгалтерської документації;
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
7) копію митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено тощо.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
При цьому, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Така правова позиція наведена, зокрема, в постановах Верховного Суду України від 31.03.2015р. у справах № 21-127а15 та № 21-53а15 та у постанові Верховного Суду від 21.03.2018 р. у справі № 803/407/16.
Опрацювавши надані позивачем документи, митний орган прийняв оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів, застосувавши резервний метод визначення митної вартості.
Наявними у справі доказами підтверджується, що заявлена позивачем митна вартість товару базувалась на документально підтверджених відомостях, що піддавалась обчисленню, поданих документів було достатньо для прийняття рішення на їх підставі, а тому відповідач неправомірно відмовив позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом, визначив митну вартість за резервним методом визначення митної вартості та прийняв оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів, з огляду на наступне.
Так, відповідно до частини 3 статті 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, зокрема: виписку з бухгалтерської документації; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару.
Основним методом визначення митної вартості товарів є метод - за ціною договору. Обов`язок доведення митної ціни товару лежить на позивачу. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.
Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 12.03.2019 у справі № 803/3649/15.
Щодо тверджень відповідача про коригування митної вартості товарів у зв`язку з тим, що відповідно до пп.в) п.2 ч.10 ст.58 Митного кодексу України (далі – МКУ) при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті додається така складова митної вартості, як вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням. Згідно з п.5.4 та п.8.3 зовнішньоекономічного договору (контракту) від 18.03.2021 №13/СН/2021 ціна на товар складає в собі експортне пакування, маркування, завантаження та пакетування. Проте, у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі тощо) відсутні дані щодо даної складової митної вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару, суд зазначає наступне: відповідно до ст. 49 МКУ митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу (ст. 51 МКУ).
Статтею 53 МКУ встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Зазначені документи були надані ТОВ «КОПІЙКА-ЦЕНТР» митному органу в повному обсязі.
Крім цього, додатково 02 серпня 2024 року ТОВ «СІТНЕЙ ЛТД» відправило на електронну адресу Одеської митниці заперечення та додаткові документи, а саме:
Договір транспортно-експедиторського обслуговування № 006/23 від 17.11.2023 року між ТОВ «КОПІЙКА-ЦЕНТР» та ПП «СІТНЕЙ ЛТД»; Рахунок на оплату ТОВ «СІТНЕЙ ЛТД» № 249 від 25 липня 2024 року; Додаткову угоду № 3 від 15.05.2024 року до Контракту, укладену між ТОВ «КОПІЙКА-ЦЕНТР» та юридичною особою КНР «Yiwu Unigator Trading Co., Ltd.» щодо зміни банківських реквізитів; Попередню Специфікацію № 12 від 15.03.2024 року між ТОВ «КОПІЙКА-ЦЕНТР» та юридичною особою КНР «Yiwu Unigator Trading Co., Ltd.»..
Відповідно до п. 5.4. контракту № 13/СН/2021 на поставку товарів від 18.03.2021 року ціна товару містить в собі експортну упаковку, маркування, завантаження та пакування товару.
Вартість упаковку та палету врахована в ціні товару (п. 8.3. Договору).
Пунктами 8.1 та 8.2. Договору містяться положення щодо маркування товару та його упаковки, які повинні відповідати вимогам законодавства країни Продавця.
Відповідно до п.п. в ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема, вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням.
Проте, як зазначаюся вище, поставка товару була здійснена у тарі Продавця товару, відповідно її вартість також входить г ціну товару. На підтвердження цього, суд зазначає, що відповідно до Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Мінфіну України 30.05.2012 р. № 651 та Класифікатору особливостей переміщення товарів через митний кордон України, затвердженого наказом Мінфіну України від 20.09.2012 р. № 1011, декларант при заповненні графі « 37. Процедура» митної декларації вказав наступне значення «ZZ00», яке
позначає незворотну тару та свідчить про відсутність особливостей переміщення товару, визначених Русифікатором. При цьому, жодних спеціальних умов щодо пакування товару, інвойсами, наданими Продавцем, не передбачалось.
З поданих до митного оформлення документів чітко встановлюється відсутність додаткових витрат на упаковку чи використання пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із упакуванням, а відтак витрати на пакування не є складовими митної вартості та не підлягають додаванню ТОВ «КОПІЙКА-ЦЕНТР» з метою визначення митної вартості товару та не можуть вплинути на правильність визначення митної вартості.
При цьому, Одеська митниця не довела понесення позивачем додаткових витрат на упаковку товару, а відтак і включення цих витрат до митної вартості, а, отже, вимога Одеської митниці про надання додаткових документів на підтвердження такої складової митної вартості як вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, за умови включення вартості пакування до ціни товару, є безпідставною та нічим не обґрунтованою.
Таким чином, в даному випадку вартість пакування не є витратами, які понесені покупцем, у зв`язку з чим не є такими, що додатково включаються у митну вартість товару.
Аналогічна правова позиція була висловлена у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22.01.2019 року у справі №815/6794/17 і в постанові Верховного Суду від 18.12.2019 року (справа №160/8775/18).
Також відповідачем у спірному рішенні зазначено, що подана довідка про транспортні витрати від 26.07.2024 № 0174 не має відомості про перевізника та видана особою, яка не має відношення до транспортування вантажу. Також до митного оформлення не подано довідку-рахунок про транспортні витрати, відносно чого суд зазначає наступне: відповідно до ч. 5 ст. 53 МКУ забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (ч. 6 ст. 53 МКУ).
Довідка про транспортні витрати надається митному органу в інформаційних цілях, де вказуються номер автомобільного транспорту та його причепу згідно товарно-транспортних документів (СМR), а сплата транспортних послуг здійснюється на підставі рахунку транспортно-експедиційної компанії, де вказується номер відповідного договору на надання транспортно-експедиційних послуг.
Відповідно до ч. 6 ст. 53 МКУ, а також для спростування вказаних розбіжностей, ТОВ «СІТНЕЙ ЛТД» відправило листами №№ 4 та 5 від 02.08.2024 року на електронну адресу Одеської митниці заперечення та додаткові документи, зокрема: Договір транспортно-експедиторського обслуговування № 006/23 від 17.11.2023 року між ТОВ «КОПІЙКА-ЦЕНТР» та ПП «СІТНЕЙ ЛТД»; Рахунок на оплату ТОВ «СІТНЕЙЛТД» № 249 від 25 липня 2024 року.
Отже, суд доходить висновку, що доводи відповідача про відсутність у довідці про транспортні витрати відомостей про перевізника та неподання довідки-рахунку про транспортні витрати є безпідставними. 
Надані позивачем договір транспортно-експедиторського обслуговування та рахунок на оплату транспортних послуг підтверджують особу, яка надавала транспортно-експедиторські послуги, їх вартість та підстави здійснення перевезення, а довідка про транспортні витрати має інформаційний характер і не належить до документів, обов`язковість подання яких передбачена статтею 53 Митного кодексу України. Таким чином, зазначені відповідачем обставини не свідчать про недостовірність чи неповноту відомостей щодо транспортних витрат та не можуть бути підставою для коригування митної вартості товару.
Відносно доводів відповідача про те, що у зовнішньоекономічному договорі (контракті) від 18.03.2021 № 13/CH/2021 визначено умови поставки CIF, тоді як в інвойсі від 26.04.2024 № 14 та специфікації № 14 від 26.04.2024 зазначено умови поставки FOB, а розділ 3 контракту не містить інформації щодо зміни умов поставки, суд зазначає таке.
Дійсно, відповідно до пункту 3.1 контракту продавець здійснює поставку товару партіями на умовах CIF (Incoterms 2010) за адресою: Одеса, Україна. Разом з тим відповідач не врахував положення пункту 7.1 контракту, згідно з яким передача товару перевізнику здійснюється в місці, визначеному пунктом 3.1 контракту, якщо сторонами не буде узгоджено інше. Таким чином, сам контракт передбачає можливість погодження сторонами інших умов поставки для окремої партії товару.
Суд враховує, що щодо оцінюваної партії товару в інвойсі від 26.04.2024 № 14 та специфікації № 14 від 26.04.2024 сторонами погоджено умови поставки FOB, що свідчить про досягнення сторонами відповідної домовленості в межах виконання контракту. Отже, зазначення в інвойсі та специфікації умов поставки FOB не суперечить положенням контракту та саме по собі не свідчить про наявність розбіжностей у документах, які впливають на визначення митної вартості товару або унеможливлюють її перевірку за основним методом.
Щодо тверджень відповідача, що відповідно до п.6.1.1 зовнішньоекономічного договору (контракту) від 18.03.2021 №13/СН/2021 специфікації від 26.04.2024 № спец. №14 умовою розрахунку платежів є оплата 20% загальної вартості контракту, вказана у підтверджуючому замовлені. Декларант ТОВ "СІТНЕЙ ЛТД" надає до МД банківські платіжні документи № 190340057261729 від 19.03.2024 та № 160540059071689 від 16.05.2024 з передоплатою, в яких відсутні відомості до якої саме поставки товару вони мають відношення, судом встановлено наступне: порядок здійснення платежів передбачений розділом 6 Договору «Умови платежів», де в п.п. 6.1.1. та 6.1.2. деталізуються строки та розміри платежів у відсотковому значенні до вартості контракту та підтвердженій заявці до нього.
Проте, відповідно до п. 6.3. Договору допускається сплата товару частинами. Продавець, на підтвердження здійснення Покупцем сплати частинами, приймає документальне підтвердження банківських переказів, які надаються банком Покупця за кожною частиною оплати.
Відповідно до положень Договору, найменування, ціна і кількість Товару, що поставляється, узгоджуються Сторонами в Специфікаціях, які підписуються на кожну окрему партію товару, і є невід`ємними частинами цього контракту (п.п. 2.1., 3.1., 5.2., 5.3., 6.3., 12.7. Договору).
Особливі вимоги щодо оформлення банківських платіжних документів чинним законодавством України не передбачені, а ідентифікація платежу зазначена в банківських платіжних документах, що стосується товару, за № 190340057261729 від 19.03.2024 року та № 160540059071689 від 16.05.2024 року шляхом посилання в графі « 70» на контракт на поставку товарів № 13/CH/2021 від 18.03.2021 року, де сума всіх платежів повністю відповідає загальній сумі інвойсу № 14 від 26.04.2024 року.
Суд зазначає, що сам по собі факт відсутності у банківських платіжних документах посилання на конкретну специфікацію чи інвойс не свідчить про неможливість ідентифікувати здійснені платежі. Надані платіжні документи містять посилання на контракт № 13/CH/2021 від 18.03.2021, який є підставою поставки товару, а сума здійснених платежів відповідає вартості товару, зазначеній в інвойсі № 14 від 26.04.2024. 
Крім того, умовами контракту прямо передбачена можливість здійснення оплати частинами та підтвердження таких платежів окремими банківськими документами. 
Отже, надані позивачем документи у своїй сукупності дають можливість ідентифікувати спірну поставку, підтверджують факт її оплати та не містять розбіжностей, які б впливали на правильність визначення митної вартості товару. Відтак наведені відповідачем обставини не можуть бути підставою для невизнання заявленої митної вартості та її коригування.
Щодо тверджень митного органу, що банківські реквізити продавця, які зазначені у банківських документах за №190340057261729 від 19.03.2024 та №160540059071689 від 16.05.2024 не відповідають банківським реквізитам зазначеним у зовнішньоекономічному договорі (контракті) від 18.03.2021 №13/СН/2021; відповідно до п 6.1.1 зовнішньоекономічного договору (контракту) від 18.03.2021 № 13/СН/2021, покупець повинен сплатити 20% від загальної вартості контракту, зазначеній у підтвердженому заказі; відповідно до наданого платіжного доручення в іноземній валюті від 19.03.2024 № 190340057261729 сума переказу становить 7491,45 доларів США, що становить 17,1% від суми, зазначеної в інвойсі (43791,72), суд зазначає наступне: відповідно до п. 6.5. Контракту оплата може бути здійснена на інший банківський рахунок, що письмово підтверджується Додатковою угодою Сторін.
Відповідно до п. 12.2. Контракту зміни до нього допускаються виключно за угодою сторін, а пунктом 12.3 встановлено, що зміни оформлюються у вигляді додаткової угоди до Контракту.
У зв`язку з цим, сторони Контракту уклали 15 травня 2024 року Додаткову угоду № 3 до Контракту, в якій виклали пункт 13 в новій редакції, де були змінені банківські реквізити Сторін.
Як вже зазначалося вище, порядок здійснення платежів передбачений розділом 6 Договору «Умови платежів», де в п.п. 6.1.1. та 6.1.2. деталізуються строки та розміри платежів у відсотковому значенні до вартості контракту та підтвердженій заявці до нього.
Проте, відповідно до п. 6.3. Договору допускається сплата товару частинами. Продавець, на підтвердження здійснення Покупцем сплати частинами, приймає документальне підтвердження банківських переказів, які надаються банком Покупця за кожною частиною оплати.
Відповідно до Специфікації № 14 від 26.04.2024 року до Договору загальна вартість товару складає 43 791,72 доларів США, яка була сплачена двома платіжками на підставі банківських платіжних документів № 190340057261729 від 19.03.2024 року (20% від початкової Заявки, яка згодом змінилася) та № 160540059071689 від 16.05.2024 року, які разом дорівнюють загальній сумі Специфікації № 14 від 26.04.2024 року.
Відповідно до положень Договору, найменування, ціна і кількість Товару, що поставляється, узгоджуються Сторонами в Специфікаціях, які підписуються на кожну окрему партію товару, і є невід`ємними частинами цього контракту (п.п. 2.1., 3.1., 5.2., 5.З., 6.З., 12.7. Договору).
Особливі вимоги щодо оформлення банківських платіжних документів чинним законодавством України не передбачені, а ідентифікація платежу зазначена в банківських платіжних документах, що стосується товару, за № 190340057261729 від 19.03.2024 року та № 160540059071689 від 16.05.2024 року шляхом посилання в графі « 70» на контракт на поставку товарів № 13/CH/2021 від 18.03.2021 року, де сума всіх платежів повністю відповідає загальній сумі інвойсу № 14 від 26.04.2024 року.
Крім цього, відповідно до и. 12.8. Договору у випадках, що не передбачені чинним Контрактом. Сторони керуються діючим законодавством України, Правилами Інкотермс в редакції 2010 року, Конвенції ОНН про договори міжнародної купівлі-продажу товарів від 11 квітня 1980 року.
Так, відповідно до ч. 3 ст. 6 ЦКУ сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.
Крім цього, відповідно до ч 6 ст. 53 МКУ, а також для спростування вказаних розбіжностей, ТОВ «СІТНЕЙ ЛТД» відправило листами №№ 4 та 5 від 02.08.2024 року на електронну адресу Одеської митниці заперечення та додаткові документи, зокрема, Попередню Специфікацію № 12 від 15.03.2024 року між ТОВ «КОПІЙКАЦЕНТР» та юридичною особою КНР «Yiwu Unigator Trading Co., Ltd.
Вказані документи, у тому числі Попередня специфікація № 12 від 15.03.2024 року, підтверджують порядок формування замовлення та здійснення попередньої оплати за товар, а також у сукупності з іншими документами, наданими митному органу, дають можливість встановити взаємозв`язок між здійсненими платежами та спірною поставкою.
При цьому суд зазначає, що митний орган, здійснюючи контроль правильності визначення митної вартості, повинен оцінювати подані декларантом документи не ізольовано, а у їх сукупності, з урахуванням змісту договірних відносин між сторонами та фактичних обставин здійснення поставки.
Саме по собі невідповідність окремих банківських реквізитів реквізитам, зазначеним у первісній редакції контракту, не свідчить про недостовірність здійснених платежів, оскільки сторонами до здійснення відповідної поставки було укладено Додаткову угоду № 3 від 15.05.2024 року, якою змінено банківські реквізити продавця. Отже, така обставина має об`єктивне договірне пояснення та не спростовує факт здійснення оплати за товар.
Щодо твердження відповідача про те, що відповідно до платіжного доручення в іноземній валюті від 19.03.2024 № 190340057261729 сума переказу становить 7 491,45 доларів США, що складає близько 17,1 % від загальної вартості товару, зазначеної в інвойсі № 14 від 26.04.2024 у розмірі 43 791,72 доларів США, суд зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, зазначений платіж було здійснено 19.03.2024 року, тобто до укладення сторонами Специфікації № 14 від 26.04.2024 року, якою було визначено найменування, кількість та вартість товару, що є предметом спірної поставки. При цьому матеріалами справи підтверджується наявність Попередньої специфікації № 12 від 15.03.2024 року, яка передувала оформленню Специфікації № 14 від 26.04.2024 року та визначала попередні умови замовлення товару.
Отже, здійснений 19.03.2024 року платіж не може оцінюватися виключно шляхом арифметичного співвідношення його суми із загальною вартістю товару, визначеною сторонами понад місяць потому у Специфікації № 14 та інвойсі № 14. Сам факт того, що сума першого платежу становить 17,1 % від остаточної вартості спірної партії товару, не свідчить про невідповідність умовам контракту або про недостовірність заявленої митної вартості.
При цьому пунктом 6.3 контракту прямо передбачена можливість здійснення оплати за товар частинами, а продавець приймає документальне підтвердження здійснення покупцем таких платежів. Таким чином, умовами контракту не встановлено обов`язку здійснювати оплату виключно одним платежем у розмірі, який відповідає певному відсотку від остаточної вартості конкретної партії товару.
Крім того, як зазначено вище, сторонами було погоджено остаточну вартість товару за Специфікацією № 14 від 26.04.2024 року у розмірі 43 791,72 доларів США, яка була сплачена двома платежами, у тому числі платіжним дорученням від 19.03.2024 № 190340057261729 та платіжним дорученням від 16.05.2024 № 160540059071689. Загальна сума зазначених платежів відповідає вартості товару, визначеній у Специфікації № 14 та інвойсі № 14.
За таких обставин суд вважає, що зазначена відповідачем відмінність між розміром першого платежу та 20 відсотками вартості товару не свідчить про наявність розбіжності, яка має вплив на правильність визначення митної вартості товарів. Така обставина зумовлена здійсненням попередньої оплати до остаточного погодження сторонами параметрів спірної партії товару та не спростовує факту її оплати.
Більше того, митним органом не наведено доказів того, що зазначена обставина свідчить про неповноту або недостовірність відомостей щодо фактичної ціни товару, а також не обґрунтовано, яким саме чином розмір першого платежу вплинув на числове значення митної вартості, заявленої позивачем за основним методом.
Таким чином, сам по собі факт здійснення першого платежу у розмірі, меншому за 20 відсотків від остаточної вартості товару, не може бути підставою для невизнання митним органом заявленої митної вартості за ціною договору та її подальшого коригування.
Таким чином, сумніви митного органу у достовірності відомостей про митну вартість товарів, які виникли у зв`язку з тим, що надані документи містили розбіжності є необґрунтованими. Крім того, будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви у достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору відповідачем не наведено та не надано, a інших обставин, які б впливали на ціну задекларованої митної вартості товару судом не встановлено.
Суд зазначає, що встановивши розбіжність між документами чи відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки за наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти такі дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 20.02.2018 у справі №809/1884/16.
Таким чином, суд погоджується з доводами позивача, що висновки відповідача є протиправними та не відповідають наявним в матеріалах справи доказам та умовам поставки, визначеними сторонами зовнішньоекономічного контракту, оскільки подані позивачем для митного оформлення документи не містять розбіжностей в частині визначення загальної вартості товару з урахуванням транспортних витрат, а наявні розбіжності не впливають на правильність визначення митної вартості товару.
Щодо обраного відповідачем методу митної вартості, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:
1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);
2) другорядні:
а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;
б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;
в) на основі віднімання вартості;
г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);
ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
За змістом статті 64 МК України, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.
Відповідно до пункту 2 частини другої статті 55 МКУ прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів повинно містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію, у тому числі щодо митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, яка призвела до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом. При коригуванні митної вартості товарів за другорядними методами, передбаченими статями 59, 60 та 64 цього Кодексу, у рішенні обов`язково зазначаються номер та дата митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів (пункту 2.1 розділу II Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598).
При цьому в разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування орган доходів і зборів поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки.
Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд в постанові від 19.06.2018 у справі №826/6346/16.
Оскільки раніше суд дійшов висновку про відсутність у спірному випадку підстав для коригування митної вартості, то і обрання відповідачем резервного методу замість обраного позивачем є необґрунтованим.
Посилання відповідача на відомості з довідкової інформації не є доказом заниження митної вартості товарів в разі наявності у декларанта всіх документів, які підтверджують обґрунтованість заявленої митної вартості товару за ціною договору та не мають розбіжностей, які б не давали можливість визначити вартість товару.
Слід зазначити, що Єдина автоматизована інформаційна система (ЄАІС) Держмитслужби України закрита для вільного доступу, що позбавляє декларанта можливості довести задекларовану митну вартість. Формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості. Рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися лише на інформації ЄАІС Держмитслужби України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин під час здійснення ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено.
Аналогічна правова позиція викладена в Рішенні Верховного Суду від 21.02.2018 року у справі № 820/17417/14, від 04.09.2018 року у справі № 818/1186/17.
Отже, вказані позивачем при декларуванні товару відомості та подані документи не ставлять під сумнів числові значення складових митної вартості, зазначених позивачем у митній декларації, та не свідчать, що у документах декларанта є розбіжності, які не дозволяють встановити вартість товару за основним методом.
Висновки відповідача про заниження позивачем митної вартості товару та надання митному органу недостовірних даних не підтверджуються наявними матеріалами справи, а виявлені невідповідності у поданих позивачем документах не впливають на ціну товару.
Суб`єктом владних повноважень не доведено, що подані декларантом документи для визначення митної вартості товару свідчать, що митна вартість товару занижена, як і не доведено неможливість визначення митної вартості за ціною договору, та необхідність застосування додаткового методу визначення митної вартості товару.
Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, що оскаржуване рішення, прийняте Львівською митницею, є необґрунтованим, а відтак позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «КОПІЙКА-ЦЕНТР» є такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст. ст. 6, 14, 90, 139, 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КОПІЙКА-ЦЕНТР» (вул. Болгарська, 1, м. Одеса, 65007, код ЄДРПОУ 37678707) до Одеської митниці (вул. Івана і Юрія Лип, 21-А, м. Одеса, 65078 код ЄДРПОУ 44005631) про визнання протиправними та скасування рішення, картки відмови – задовольнити у повному обсязі.
Визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів №UA500590/2024/000001/2 від 02.08.2024 року.
Визнати протиправним та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500590/2024/000009 від 02.08.2024 року.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОПІЙКА-ЦЕНТР» за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці сплачений судовий збір в розмірі 6056,00 грн. 
Беручи до уваги інтенсивність роботи та об`єктивні умови її здійснення, зокрема перебої електропостачання тривалість повітряних тривог та підвищеного навантаження, знаходження судді у відпустці, текст рішення складено та підписано суддею 25.08.2026 року.
Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки, встановлені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.К.Василяка