П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 676/9220/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Вдовичинський А.В. 
Суддя-доповідач - Гнап Д.Д. 
17 вересня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючої судді: Гнап Д.Д. 
суддів: Сушка О.О.  Яремчукa К.О. , 
за участю:
секретаря судового засідання: Криворучко А.C,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Хмельницькій області на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 липня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Хмельницькій області ДПП НПУ, третя особа - Батальйон патрульної поліції з обслуговування Кам`янець-Подільського району УПП в Хмельницькій області ДПП про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення.

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ І РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рачковський М. О. просив визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕНА №6168198 від 17 листопада 2025 року, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною четвертою статті 126 КУпАП та накладено штраф у розмірі 20400 грн, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.
Позов обґрунтовував тим, що транспортним засобом у зазначені в постанові дату, час і місці не керував, а відеозапис із бодікамери №477980 цього факту не підтверджує. Також посилався на порушення порядку розгляду справи, попереднє винесення постанови серії ЕНА №5813496, неправильне зазначення реквізитів судового рішення про позбавлення права керування та інші процедурні порушення.
Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 липня 2026 року позов задоволено, постанову серії ЕНА №6168198 скасовано, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито.
Суд виходив, зокрема, з недоведеності факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 та порушень, допущених під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

ІІ. УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ПОЗИЦІЙ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
Апелянт вважає, що суд безпідставно не врахував відеозаписи з автомобільного відеореєстратора службового автомобіля поліції та системи відеоспостереження «Безпечне місто». Зазначає, що чинна редакція частини другої статті 77 КАС України не забороняє суб`єкту владних повноважень подавати до суду докази, які не були зазначені в оскаржуваному рішенні, а використання поліцією відповідних технічних засобів передбачене статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію».
Скаржник заперечує також порушення порядку розгляду справи, посилаючись на можливість її розгляду за місцем проживання особи та відсутність у статті 268 КУпАП обов`язку поліцейського без відповідного клопотання демонструвати особі кожний матеріал справи.
На думку апелянта, о 09 год. 00 хв. 17 листопада 2025 року здійснювалася лише підготовка до розгляду справи, а оскаржувану постанову винесено о 10 год. 15 хв. 31 сек., тому висновок про повторний розгляд справи є помилковим. Неправильне зазначення реквізитів судового рішення про позбавлення права керування скаржник вважає технічною неточністю.
Апелянт заперечує преюдиційне значення постанови Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 26 грудня 2025 року у справі №676/7601/25, посилається на правові висновки про те, що не кожний формальний чи процедурний недолік адміністративного акта зумовлює його скасування, та вважає, що оцінка достатності доказів належала посадовій особі поліції.
Крім того, у скарзі наведено доводи щодо сумнівів у безсторонності суду першої інстанції у зв`язку з роботою близького родича ОСОБА_1 в апараті цього суду, а також щодо порушення принципу змагальності через подання представником позивача після судових дебатів роздруківок постанов Верховного Суду.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

ІІІ. ВСТАНОВЛЕНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Постановою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 7 червня 2024 року у справі №676/4701/23 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, та позбавлено права керування транспортними засобами строком на один рік. Постановою Хмельницького апеляційного суду від 10 лютого 2025 року це судове рішення залишено без змін.
27 вересня 2025 року поліцейським винесено постанову серії ЕНА №5813496, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частинами першою та другою статті 126 КУпАП із накладенням штрафу в розмірі 3400 грн.
Рішенням командира батальйону патрульної поліції від 17 жовтня 2025 року постанову серії ЕНА №5813496 скасовано, а справу направлено на новий розгляд.
17 листопада 2025 року винесено постанову серії ЕНА №6168198, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною четвертою статті 126 КУпАП та накладено штраф у розмірі 20400 грн.
У постанові зазначено, що 27 вересня 2025 року о 04 год. 07 хв. у м. Кам`янці-Подільському по вул. Степана Бандери, 13 ОСОБА_1 керував автомобілем Skoda Octavia, будучи позбавленим права керування транспортними засобами. Як засіб відеофіксації зазначено бодікамеру №477980.
Під час розгляду справи судом першої інстанції досліджено відеозаписи з бодікамери №477980. На одному із записів працівники поліції підходять до вже припаркованого автомобіля, в якому ОСОБА_1 перебуває на задньому сидінні разом з іншою особою. Момент керування ним автомобілем запис не фіксує.
Відповідач надав також відеозаписи з іншої бодікамери, автомобільного відеореєстратора службового автомобіля поліції та системи «Безпечне місто». Один із записів фіксує рух автомобіля, однак особу водія встановити за ним неможливо. Наступна відеофіксація розпочинається після припинення руху автомобіля. Безперервного запису, який би дозволяв установити особу, що перебувала за кермом до зупинки транспортного засобу, матеріали справи не містять.
Постановою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 26 грудня 2025 року у справі №676/7601/25 провадження щодо ОСОБА_1 за частиною першою статті 130 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Постанова набрала законної сили 6 січня 2026 року.

IV. ОЦІНКА ВИСНОВКІВ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА ДОВОДІВ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною четвертою статті 126 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.
Отже, необхідними умовами відповідальності за цією нормою є перебування особи в статусі позбавленої права керування та фактичне керування нею транспортним засобом у період дії такого стягнення.
Факт позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами підтверджений матеріалами справи та сторонами по суті не заперечується. Спірним є факт керування ним автомобілем 27 вересня 2025 року.
За статтями 251, 252 та 280 КУпАП винуватість особи встановлюється на підставі фактичних даних, які оцінюються в сукупності, а посадова особа при розгляді справи зобов`язана з`ясувати, чи було вчинено правопорушення та чи винна конкретна особа у його вчиненні.
Відповідно до статей 72–76 та 90 КАС України суд оцінює належність, допустимість і достовірність доказів, а також їх достатність та взаємний зв`язок.
Частина друга статті 77 КАС України покладає на відповідача обов`язок довести правомірність оскаржуваного рішення та подати суду всі наявні документи і матеріали, які можуть бути використані як докази. Абзац другий цієї норми у редакції Закону України від 30 листопада 2021 року №1914-IX не містить передбаченої попередньою редакцією заборони посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.
Тому посилання апелянта на зміст чинної редакції частини другої статті 77 КАС України саме по собі є правильним, однак не підтверджує доведеності правопорушення. Подання доказу до суду та його доказове значення є різними питаннями.
Частиною третьою статті 283 КУпАП передбачено, що постанова у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху повинна містити відомості про технічний засіб, яким здійснено фото- або відеозапис, якщо такий запис здійснювався.
Постанова серії ЕНА №6168198 містить відомості про бодікамеру №477980, однак не містить відомостей про автомобільний відеореєстратор службового автомобіля поліції та камери системи «Безпечне місто».
У постановах від 15 листопада 2018 року у справі №524/5536/17 та від 13 лютого 2020 року у справі №524/9716/16-а Верховний Суд звернув увагу на імперативний характер вимоги частини третьої статті 283 КУпАП щодо зазначення у постанові технічного засобу, яким здійснено відеозапис.
Ці висновки ґрунтуються на спеціальних вимогах КУпАП до змісту постанови, тому зміна редакції частини другої статті 77 КАС України сама по собі їх не усуває.
Стаття 40 Закону України «Про Національну поліцію» надає поліції право застосовувати фото- і відеотехніку та використовувати інформацію з інших систем відеоспостереження, однак це не звільняє від дотримання вимог КУпАП та не визначає наперед доказову силу отриманих матеріалів.
Водночас незалежно від оцінки наслідків незазначення відповідних технічних засобів у постанові зміст наданих відповідачем відеозаписів не підтверджує керування автомобілем ОСОБА_1 .
Відеозапис із бодікамери №477980 фіксує ОСОБА_1 вже у припаркованому автомобілі на задньому сидінні. Інший відеозапис фіксує рух автомобіля, але не дозволяє ідентифікувати водія. Безперервного запису від руху автомобіля до моменту підходу поліцейських матеріали справи не містять.
Тому факт руху автомобіля та подальше перебування ОСОБА_1 в його салоні не дають достатніх підстав установити без припущень, що автомобілем керував саме він.
Матеріали справи не містять інших доказів, які б усували сумнів щодо особи водія.
Верховний Суд у постанові від 26 квітня 2018 року у справі №338/1/17 виходив із того, що візуальне спостереження поліцейського може мати доказове значення за умови його належної фіксації, а сама постанова про адміністративне правопорушення не є беззаперечним доказом описаних у ній обставин.
У постанові від 8 липня 2020 року у справі №463/1352/16-а Верховний Суд зазначив, що за відсутності доказів, які підтверджують факт правопорушення, сама постанова про притягнення до відповідальності не є достатньою, а сумніви щодо події правопорушення та винуватості особи тлумачаться на її користь.
Отже, зазначення в постанові серії ЕНА №6168198 того, що автомобілем керував ОСОБА_1 , не замінює доказів цієї обставини.
Необґрунтованим є і довід апелянта про те, що оцінка достатності доказів належить виключно посадовій особі поліції. Під час перевірки рішення суб`єкта владних повноважень адміністративний суд самостійно оцінює докази за правилами КАС України.
Посилання на постанови Верховного Суду у справах №826/11623/16, №826/15341/15 та №826/10888/18 щодо правових наслідків формальних і процедурних недоліків адміністративних актів також не спростовують висновків суду першої інстанції. У цьому спорі визначальним є не формальний дефект постанови, а недоведеність факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 , тобто обов`язкової ознаки складу правопорушення.
Щодо постанови Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 26 грудня 2025 року у справі №676/7601/25 колегія суддів зазначає, що в тій справі досліджувався той самий епізод 27 вересня 2025 року та ті самі відеоматеріали, за якими суд не встановив керування автомобілем ОСОБА_1 .
За частиною шостою статті 78 КАС України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для адміністративного суду лише в питанні, чи мали місце відповідні дії та чи вчинені вони конкретною особою.
Водночас правова оцінка доказів у іншій справі не має для суду абсолютного характеру. Тому постанова у справі №676/7601/25 не замінює самостійної оцінки доказів у цьому спорі, однак її зміст узгоджується з висновком, якого колегія суддів дійшла за результатами власної оцінки відеоматеріалів: факт керування автомобілем ОСОБА_1 не доведений.
Інші доводи апеляційної скарги цього висновку не спростовують.
Стаття 276 КУпАП допускає розгляд справ, передбачених статтями 121–126 цього Кодексу, також за місцем проживання порушника. Тому саме по собі проведення розгляду за місцем проживання ОСОБА_1 не є підставою для скасування постанови.
Довід про те, що о 09 год. 00 хв. 17 листопада 2025 року здійснювалася лише підготовка до розгляду справи, також не впливає на результат спору, оскільки визначальною є доведеність складу адміністративного правопорушення.
Попередня постанова серії ЕНА №5813496 до винесення постанови серії ЕНА №6168198 була скасована, тому сама її наявність не свідчить про одночасне існування двох чинних адміністративних стягнень.
Неточне зазначення в постанові серії ЕНА №6168198 дати та найменування судового рішення про позбавлення ОСОБА_1 права керування саме по собі також не визначає результат спору. Факт позбавлення права керування підтверджений судовими рішеннями, однак це не звільняло відповідача від обов`язку довести факт керування автомобілем.
Щодо доводів про безсторонність суду першої інстанції колегія суддів зазначає таке.
Стаття 36 КАС України передбачає відвід судді, зокрема, за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості або об`єктивності.
Робота близького родича Рачковського М. О. в апараті суду та самовідводи окремих суддів у інших провадженнях самі по собі не встановлюють неможливості розгляду будь-якої справи щодо Рачковського М. О. кожним суддею цього суду.
Рішення про самовідводи в інших справах ухвалювалися щодо конкретних суддів за обставин відповідних проваджень і не мають преюдиційного значення для оцінки безсторонності судді в цій справі.
Частина четверта статті 36 КАС України прямо встановлює, що рішення або окрема думка судді в інших справах, а також висловлена публічно думка судді щодо юридичного питання не можуть бути підставою для відводу. Тому попереднє вирішення суддею питання про самовідвід іншого судді саме по собі не доводить його упередженості.
Конкретних обставин, які б підтверджували особисту заінтересованість судді у результаті цієї справи або його залежність від Рачковського М. О. чи його близького родича, апелянт не навів.
Відвід судді під час розгляду справи не заявлявся. Тому передбачена пунктом 2 частини третьої статті 317 КАС України безумовна підстава для скасування рішення, пов`язана з участю судді, якому було заявлено відвід і підстави якого апеляційний суд визнав обґрунтованими, у цій справі відсутня.
Довід про порушення принципу змагальності через подання представником Рачковського М. О. після судових дебатів роздруківок постанов Верховного Суду також не дає підстав для скасування рішення.
Судові рішення, на які учасник посилається як на джерело правових висновків, не є доказами фактичних обставин справи у розумінні статті 72 КАС України. Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України суд самостійно враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду. Тому подання текстів таких рішень без нових фактичних доказів не порушує принципу змагальності.
Посилання апелянта на принцип добросовісності процесуальної поведінки також не змінює правил доказування. Поведінка позивача не може замінити доказів обов`язкових ознак складу адміністративного правопорушення та не покладає на нього обов`язку доводити, що він не керував автомобілем.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують визначального висновку суду першої інстанції. Належними та достатніми доказами не підтверджено, що 27 вересня 2025 року о 04 год. 07 хв. автомобілем керував саме Рачковський М. О., а тому обов`язкова ознака складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 126 КУпАП, не доведена.

V. ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення — без змін.
За статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду — без змін, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції про недоведеність факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 та не встановлюють передбачених статтею 317 КАС України підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.
Отже, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 липня 2026 року — без змін.
Відомостей про понесення учасниками справи під час апеляційного розгляду документально підтверджених судових витрат, які підлягали б розподілу судом апеляційної інстанції, матеріали справи не містять.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 липня 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуюча | | | Гнап Д.Д.
Судді | | | Сушко О.О.    Яремчук К.О.