| ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/6639/25 Головуючий у 1 інстанції: Дубіна М.М.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.
Суддів Кузьмишиної О.М.
Ключковича В.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 липня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач – ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в якому просив:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про відмову в проведенні перерахунку та обчислення пенсії за розмірами грошового забезпечення, визначеними в оновленій довідці ІНФОРМАЦІЯ_1 від 18.05.2024 №ФЧ57589/ІІ, з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 2023 рік; 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років з 01.05.2025 в розмірі 77% грошового забезпечення з врахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії на підставі та розмірами, що обраховані в оновленій довідці №ФЧ57589/ІІ з урахуванням прожиткового мінімуму 2023 року для працездатних осіб, складеній 18.05.2024 ІНФОРМАЦІЯ_2 , без обмеження виплати пенсії максимальним розміром (10 прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність), з урахуванням раніше виплачених сум. 
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 липня 2025 року адміністративний позов задоволено частково у визначений судом спосіб із виходом за межі позовних вимог. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівський області щодо проведення ОСОБА_1 виплати пенсії після її перерахунку з 01.03.2024 та з 01.11.2024 з обмеженням її максимальним розміром та із застосуванням з 01.01.2025 та з 01.03.2025, з 01.04.2025 та з 01.05.2025 до його пенсії обмеження максимальним розміром та коефіцієнтів зменшення пенсії, передбачених статтею 46 Закону України від 19.11.2024 № 4059-IX «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 № 1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівський області здійснити ОСОБА_1 з 01.03.2024 та з 01.11.2024 перерахунок та виплату пенсії без обмеження максимальним розміром, з 01.01.2025 та 01.03.2025, з 01.04.2025 та з 01.05.2025 без обмеження максимальним розміром та без застосування коефіцієнтів зменшення пенсії, передбачених статтею 46 Закону України від 19.11.2024 № 4059-IX «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 № 1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану», з урахуванням фактично проведених виплат. У задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Зокрема, апелянт вказує, що положення Закону України №3668-VI щодо обмеження пенсії максимальним розміром неконституційними не визнавалися, а тому, підлягають застосуванню, у зв`язку з чим, розмір пенсійної виплати позивача правомірно обмежено максимальним розміром. Апелянт наголошує, що стаття 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та постанова Кабінету Міністрів України від 03 січня 2025 року №1 є чинними та обов`язковими до застосування, а передбачене ними застосування коефіцієнтів до суми перевищення пенсії обумовлено введенням воєнного стану, фінансовими можливостями держави та необхідністю забезпечення балансу між правами громадян і суспільними інтересами. Також апелянт вказує, що судом першої інстанції не враховано, що визначені Постановою №1 коефіцієнти не застосовуються лише до прямо визначених нею категорій осіб, до яких позивач не належить. З огляду на викладене, апелянт вважає, що пенсія позивачу нарахована у розмірі, обчисленому на виконання судового рішення, а застосування відповідних коефіцієнтів при її виплаті у 2025 році здійснено відповідно до вимог чинного законодавства, а тому підстави для висновку про порушення прав позивача відсутні.
У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.
Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Отже, в апеляційному порядку підлягає перегляду рішення суду першої інстанції виключно в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 .
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України від 09 квітня 1992 року №2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
На виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 травня 2024 року у справі №620/3619/24, яке набрало законної сили, ІНФОРМАЦІЯ_2 підготовлено та направлено до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області довідку від 18 травня 2024 року №ФЧ57589/ІІ про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01 січня 2023 року, що враховується для перерахунку пенсії. 
У вказаній довідці, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704, визначено грошове забезпечення у загальному розмірі 35 993,50 грн, у тому числі: посадовий оклад - 10 310,00 грн; оклад за військовим званням «підполковник» - 2 150,00 грн; надбавка за вислугу років 50% - 6 230,00 грн; надбавка за особливості проходження служби 65% - 12 148,50 грн; надбавка за роботу з таємними документами за формою 2 у розмірі 15% - 1 546,50 грн; премія 35% - 3 608,50 грн.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2024 року у справі №620/8808/24, яке набрало законної сили, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити ОСОБА_1 з 01 лютого 2023 року перерахунок пенсії на підставі оновленої довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 18 травня 2024 року №ФЧ57589/ІІ про розмір грошового забезпечення станом на 01 січня 2023 року, з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 77% сум грошового забезпечення, та здійснити виплату з урахуванням раніше виплачених сум.
Крім того, рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2025 року у справі №620/15965/24, зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити ОСОБА_1 з 01 лютого 2022 року перерахунок та виплату пенсії без обмеження її максимальним розміром, зберігаючи відсоткове значення розміру пенсії 77% грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум. На виконання зазначеного судового рішення у квітні 2025 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області проведено відповідний перерахунок пенсії ОСОБА_1 .
Водночас, згідно з перерахунком пенсії ОСОБА_1 з 01 березня 2024 року, підсумок пенсії з надбавками та з урахуванням індексації за 2024 рік становив 29 215,00 грн, однак, з урахуванням обмеження пенсії максимальним розміром до виплати визначено 23 610,00 грн; основний розмір пенсії становив 77% відповідних сум грошового забезпечення. Згідно з перерахунком пенсії з 01 листопада 2024 року підсумок пенсії з надбавками становив 29 215,00 грн, проте, з урахуванням обмеження максимальним розміром до виплати визначено 23 610,00 грн; основний розмір пенсії також становив 77% відповідних сум грошового забезпечення.
Відповідно до перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01 травня 2025 року, підсумок пенсії з надбавками та індексацією за 2023-2025 роки становив 30 104,23 грн, при цьому, з урахуванням обмеження максимального розміру пенсії її розмір визначено у сумі 25 604,23 грн, а після застосування коефіцієнтів зменшення відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03 січня 2025 року №1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану» до виплати визначено 24 607,00 грн. Основний розмір пенсії становив 77% відповідних сум грошового забезпечення.
Листом від 30 травня 2025 року №6539-5950/Р-02/8-2500/25 Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, розглянувши звернення ОСОБА_1 від 10 травня 2025 року №ВЕБ-25001-Ф-С-25-085828 та від 28 травня 2025 року №ВЕБ-25001-Ф-С-25-100031, повідомило, що відповідно до статті 46 Закону України від 19 листопада 2024 року №4059-IX «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та постанови Кабінету Міністрів України від 03 січня 2025 року №1 пенсії, розмір яких перевищує десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, у 2025 році виплачуються із застосуванням до суми перевищення відповідних коефіцієнтів. У цьому ж листі Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зазначило, що ОСОБА_1 не належить до категорій осіб, до пенсій яких відповідні коефіцієнти не застосовуються, у зв`язку з чим з 01 січня 2025 року його пенсія виплачується із застосуванням до суми перевищення коефіцієнтів у розмірах та порядку, визначених Кабінетом Міністрів України, у розмірі 24 607,12 грн.
Не погоджуючись з вищевказаними діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Спеціальним законом, який визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення осіб, які перебували, зокрема, на військовій службі, є Закон України від 09 квітня 1992 року №2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон №2262-XII).
Відповідно до частини 1 статті 1-1 Закону №2262-XII, законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.
За приписами частини 3 статті 1-1 Закону №2262-XII, зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Обмеження максимального розміру пенсій, призначених, зокрема, відповідно до Закону №2262-XII, було передбачено Законом України від 08 липня 2011 року №3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (далі - Закон №3668-VI).
Так, статтею 2 Закону №3668-VI передбачено, що максимальний розмір пенсії, з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, призначеної (перерахованої), зокрема, відповідно до Закону №2262-XII, не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Водночас, Рішенням Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень другого речення частини сьомої статті 43, першого речення частини першої статті 54 Закону №2262-XII визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII, згідно з якими, максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Визначено, що положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Окреме правове регулювання щодо виплати окремих пенсій у 2025 році встановлено статтею 46 Закону України від 19 листопада 2024 року №4059-IX «Про Державний бюджет України на 2025 рік» (далі - Закон №4059-IX).
Статтею 46 Закону №4059-IX установлено, що у 2025 році у період дії воєнного стану пенсії, призначені (перераховані), зокрема, відповідно до Закону №2262-XII, з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, розмір яких (пенсійної виплати) перевищує десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, виплачуються із застосуванням до суми перевищення коефіцієнтів у розмірах і порядку, визначених Кабінетом Міністрів України.
На виконання зазначеної норми, Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 03 січня 2025 року №1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану» (далі - Постанова №1), яка застосовувалася з 01 січня 2025 року.
Пунктом 1 Постанови №1 установлено, що у період воєнного стану у 2025 році пенсії (пенсійні виплати), призначені (перераховані), зокрема, відповідно до Закону №2262-XII, розмір яких перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачуються із застосуванням коефіцієнтів до відповідних сум перевищення, а саме: до частини пенсії, що перевищує 10 та не перевищує 11 розмірів прожиткового мінімуму, - 0,5; до частини, що перевищує 11 та не перевищує 13 розмірів, - 0,4; до частини, що перевищує 13 та не перевищує 17 розмірів, - 0,3; до частини, що перевищує 17 та не перевищує 21 розмір, - 0,2; до частини, що перевищує 21 розмір прожиткового мінімуму, - 0,1.
Пунктом 2 Постанови №1, у редакції, чинній у спірний період, установлено, що у період воєнного стану у 2025 році коефіцієнти, визначені пунктом 1 цієї постанови, не застосовуються до пенсій (пенсійних виплат) осіб, які брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, а також у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, та до пенсій у разі втрати годувальника, призначених членам сімей загиблих (померлих, зниклих безвісти) таких осіб.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону №2262-XII.
На виконання судових рішень, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснювалися перерахунки пенсії ОСОБА_1 , при цьому, основний розмір його пенсії визначено виходячи з 77% відповідних сум грошового забезпечення.
Разом з тим, згідно з перерахунком пенсії з 01 березня 2024 року, її підсумок з надбавками та з урахуванням індексації за 2024 рік становив 29 215,00 грн, однак, унаслідок застосування обмеження максимальним розміром до виплати визначено 23 610,00 грн. 
Також,, згідно з перерахунком з 01 листопада 2024 року, підсумок пенсії з надбавками становив 29 215,00 грн, тоді як до виплати, з урахуванням обмеження максимальним розміром, визначено 23 610,00 грн.
В подальшому, при проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01 травня 2025 року, її підсумок з надбавками та індексацією за 2023-2025 роки становив 30 104,23 грн, проте, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області застосовано обмеження максимального розміру пенсії, а також коефіцієнти зменшення відповідно до статті 46 Закону №4059-IX та Постанови №1, унаслідок чого, до виплати визначено 24 607,00 грн.
Щодо обмеження пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром, колегія суддів зазначає наступне.
Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону №2262-XII, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, було введено Законом №3668-VI. Одночасно цим Законом відповідні зміни були внесені до частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII.
Рішенням Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016 положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII, якими встановлювалося відповідне обмеження максимального розміру пенсії, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), та визначено, що вони втрачають чинність з дня ухвалення цього Рішення.
При цьому, Конституційний Суд України виходив із того, що норми-принципи частини п`ятої статті 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей, мають пріоритетний та безумовний характер, а обмеження максимального розміру пенсії осіб, право на пенсійне забезпечення яких встановлено Законом №2262-XII, порушує сутність відповідних конституційних гарантій.
Верховний Суд у постанові від 20 липня 2022 року у справі №340/2476/21 звернув увагу, що положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII та положення частини першої статті 2 Закону №3668-VI у частині поширення її дії на Закон №2262-XII були прийняті одночасно, регулювали одні й ті самі правовідносини щодо обмеження максимального розміру пенсій та є однаковими за змістом. Після ухвалення Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016 виникла колізія між Законом №2262-XII, з урахуванням зазначеного Рішення Конституційного Суду України, та Законом №3668-VI у частині обмеження максимального розміру пенсії військовослужбовців. 
Верховний Суд дійшов висновку, що застосуванню підлягають положення Закону №2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №7-рп/2016, а не положення Закону №3668-VI.
Відтак, доводи апелянта про те, що положення статті 2 Закону №3668-VI в установленому законом порядку неконституційними не визнавалися та продовжують залишатися чинними, не спростовують висновків суду першої інстанції.
Саме по собі збереження у тексті Закону №3668-VI положень щодо максимального розміру пенсії не є достатньою правовою підставою для їх застосування до пенсії, призначеної відповідно до Закону №2262-XII, оскільки, Верховним Судом вже вирішено питання щодо подолання колізії між зазначеними нормативними актами та визначено, що у таких правовідносинах застосуванню підлягають положення Закону №2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність застосування Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області при виплаті пенсії ОСОБА_1 з 01 березня 2024 року та 01 листопада 2024 року обмеження її максимальним розміром.
З приводу застосування до пенсійної виплати ОСОБА_1 у 2025 році коефіцієнтів, передбачених статтею 46 Закону №4059-IX та Постановою №1, колегія суддів виходить з наступного.
Частиною третьою статті 1-1 Закону №2262-XII установлено безумовне правило, відповідно до якого зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до Закону №2262-XII та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Таким чином, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення осіб, пенсії яких призначені відповідно до Закону №2262-XII, визначаються спеціальним законодавчим регулюванням, зміна якого в інший спосіб, ніж шляхом внесення відповідних змін до зазначених законів, положеннями самого Закону №2262-XII не передбачена.
Разом з тим, статтею 46 Закону №4059-IX та прийнятою на її виконання Постановою №1 у 2025 році запроваджено застосування до суми пенсійної виплати, яка перевищує десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, відповідних коефіцієнтів.
Правомірність застосування зазначеного механізму до пенсій, призначених відповідно до Закону №2262-XII, вже була предметом правової оцінки Верховного Суду.
Так, у постанові від 11 вересня 2025 року у справі №120/1081/25 Верховний Суд дійшов висновку, що положеннями статті 46 Закону №4059-IX та Постанови №1 фактично встановлено інше, додаткове правове регулювання пенсійного забезпечення осіб, які мають право на пенсію за Законом №2262-XII, відмінне від регулювання, встановленого спеціальним Законом №2262-XII. 
Верховний Суд також зазначив, що застосування таких коефіцієнтів фактично призводить до обмеження пенсійної виплати та порушує гарантоване право відповідної категорії осіб на належний соціальний захист.
Вказаний правовий підхід надалі підтверджено Верховним Судом у постанові від 02 квітня 2026 року у справі №620/2506/25, у якій відповідачем також виступало Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області та предметом касаційного перегляду було застосування до пенсії, призначеної за Законом №2262-XII, коефіцієнтів, установлених статтею 46 Закону №4059-IX та Постановою №1. 
Верховний Суд у постанові від 02 квітня 2026 року у справі №620/2506/25 наголосив, що зміна правового регулювання пенсійного забезпечення відповідної категорії осіб можлива лише шляхом внесення змін, зокрема, до Закону №2262-XII, тоді як зміни до цього Закону в частині обмеження граничного розміру пенсії та застосування коефіцієнтів до суми перевищення не вносилися.
Також, у зазначеній постанові Верховний Суд виходив із того, що Закон №2262-XII є спеціальним законом, який регулює умови, норми та порядок пенсійного забезпечення відповідної категорії осіб, тоді як Закон №4059-IX у спірних правовідносинах має характер загального закону. Відтак, при конкуренції зазначених норм застосуванню підлягає правило пріоритетності спеціального закону — lex specialis derogat generali.
Колегія суддів враховує також положення частини третьої статті 7 КАС України, відповідно до яких, у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.
Верховний Суд у справі №620/2506/25 окремо звернув увагу, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи були такі акти оскаржені в судовому порядку та чи залишаються вони чинними на момент вирішення справи. При суперечності положень підзаконного нормативно-правового акта нормам закону застосуванню підлягають норми закону як акта вищої юридичної сили.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянта про те, що стаття 46 Закону №4059-IX та Постанова №1 є чинними, неконституційними не визнавалися, а тому підлягають безумовному застосуванню Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області.
Чинність відповідного нормативно-правового акта сама по собі не усуває необхідності визначення можливості його застосування до конкретних правовідносин з урахуванням установленої законом ієрархії нормативного регулювання та правил подолання конкуренції правових норм. 
Так, у спірних правовідносинах умови та норми пенсійного забезпечення ОСОБА_1 регулюються спеціальним Законом №2262-XII, а зміни щодо застосування до розміру його пенсії відповідних коефіцієнтів до цього Закону не вносилися.
Також, колегія суддів вважає необґрунтованими посилання апелянта на те, що запровадження відповідних коефіцієнтів обумовлене введенням в Україні воєнного стану, фінансовими труднощами держави, необхідністю забезпечення збалансованості Державного бюджету України та справедливого розподілу суспільного багатства.
Верховний Суд у постанові від 02 квітня 2026 року у справі №620/2506/25, оцінюючи аналогічні доводи Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, зазначив, що в період дії воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, конституційне право громадян на соціальний захист, передбачене статтею 46 Конституції України, до переліку прав, які тимчасово обмежуються відповідним Указом, не віднесено.
Крім того, Конституційний Суд України у Рішенні від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016 виходив із того, що заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту осіб, право на пенсію яких визначено Законом №2262-XII, не можуть бути скасовані чи звужені з мотивів економічної доцільності або соціально-економічних обставин. 
Відтак, обставини воєнного стану та необхідність забезпечення збалансованості державних фінансів самі по собі не надають Головному управлінню Пенсійного фонду України в Чернігівській області повноважень змінювати визначені спеціальним законом умови та норми пенсійного забезпечення ОСОБА_1 .
Крім того, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянта щодо відсутності у ОСОБА_1 статусу особи, на яку поширюються передбачені пунктом 2 Постанови №1 винятки із загального порядку застосування коефіцієнтів, установлених пунктом 1 цієї Постанови.
Так, пунктом 2 Постанови №1 визначено категорії осіб, до пенсійних виплат яких передбачені пунктом 1 цієї Постанови коефіцієнти не застосовуються.
Разом з тим, установлення факту належності або неналежності ОСОБА_1 до відповідних категорій осіб не має самостійного правового значення для вирішення цього спору. 
Висновок про протиправність застосування до пенсії ОСОБА_1 зазначених коефіцієнтів ґрунтується не на поширенні на позивача винятків, установлених пунктом 2 Постанови №1, а на спеціальному правовому регулюванні пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначена відповідно до Закону №2262-XII. Зокрема, зміна умов і норм пенсійного забезпечення таких осіб допускається виключно шляхом внесення відповідних змін до Закону №2262-XII та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тоді як змін, які б передбачали можливість зменшення пенсійної виплати шляхом застосування спірних коефіцієнтів, до Закону №2262-XII внесено не було.
Аналогічний підхід викладено Верховним Судом у постанові від 02 квітня 2026 року у справі №620/2506/25, в якій за результатами системного аналізу положень статті 46 Закону №4059-IX, пунктів 1, 2 Постанови №1 та Закону №2262-XII, Верховним Судом зроблено висновок про відсутність правових підстав для застосування передбаченого Постановою №1 механізму зменшення пенсійних виплат до пенсій, призначених відповідно до Закону №2262-XII.
Відтак, посилання апелянта на те, що ОСОБА_1 не належить до передбачених пунктом 2 Постанови №1 категорій осіб, не спростовує висновків суду першої інстанції та не свідчить про правомірність застосування до його пенсійної виплати коефіцієнтів, визначених пунктом 1 цієї Постанови.
За таких обставин, застосування Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області при виплаті пенсії ОСОБА_1 у 2025 році коефіцієнтів, установлених статтею 46 Закону №4059-IX та Постановою №1, фактично призвело до зменшення розміру пенсійної виплати, визначеної відповідно до Закону №2262-XII, за відсутності внесення відповідних змін до спеціального закону, що регулює спірні правовідносини.
Водночас, колегія суддів враховує, що у частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити з 01 травня 2025 року перерахунок пенсії на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 18 травня 2024 року №ФЧ57589/ІІ рішення суду першої інстанції позивачем не оскаржено, а тому, правильність висновків суду в цій частині не є предметом апеляційного перегляду.
Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо правомірності обмеження пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром, обов`язковості застосування статті 46 Закону №4059-IX та Постанови №1, допустимості зменшення пенсійної виплати з огляду на фінансові можливості держави та воєнний стан, а також непоширення на позивача винятків, передбачених пунктом 2 Постанови №1, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції в оскаржуваній частині.
Враховуючи вищевказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо виплати ОСОБА_1 пенсії з обмеженням її максимальним розміром та застосуванням у 2025 році коефіцієнтів зменшення, передбачених статтею 46 Закону №4059-IX та Постановою №1, і, відповідно, про наявність підстав для зобов`язання відповідача здійснити відповідні перерахунок та виплату пенсії без такого обмеження і без застосування зазначених коефіцієнтів, з урахуванням фактично проведених виплат.
Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.
Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткову обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та наявність правових підстав для їх часткового задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).
При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області залишити без задоволення.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 липня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Кузьмишина О.М.
Ключкович В.Ю.