Справа № 357/3177/26
Провадження № 2/357/4303/26

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
іменем України

01 вересня 2026 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді – Орєхова О. І. ,
за участі секретаря – Кича М. В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду № 2 в м. Біла Церква цивільну справу за позовною заявою Товариства з додатковою відповідальністю «Терезине» до ОСОБА_1 , третя особа: Білоцерківська міська громада Білоцерківського району Київської області про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В :

В березні 2026 року, адвокат Косяк Вячеслав Миколайович, який діє в інтересах Товариства з додатковою відповідальністю «Терезине», звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_1 , третя особа: Білоцерківська міська громада Білоцерківського району Київської області про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, обґрунтовуючи наступним.
Товариство з додатковою відповідальністю «Терезине» (надалі - Позивач) створене шляхом перетворення (реорганізації) Відкритого акціонерного товариства «Терезине» (код ЄДРПОУ 05407982) (надалі - ВАТ «Терезине») відповідно до Протоколу №1 Загальних зборів акціонерів Відкритого акціонерного товариства «Терезине» від 31 травня 2010 року (питання 6 порядку денного протоколу №1) (Протокол №1 від 31 травня 2010 року додається).
Рішенням 9.12 сесії XXIII скликання Терезинської селищної ради народних депутатів Білоцерківського району Київської області України від 24 лютого 2000 року №09-91 та від 30 серпня 2000 року № 12-132 Відкритому акціонерному товариству «Терезине» надано в постійне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2438,6 га, що підтверджується Технічною документацією по корегуванню планових матеріалів та складанню державного акту на право постійного користування землею Відкритому акціонерному товариству «Терезине» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах Терезинської селищної ради Білоцерківського району Київської області та державним актом на право постійного користування землею серія ІІ-КВ №003543 виданим Терезинською селищною Радою народних депутатів Білоцерківського району Київської області 27 грудня 2000 року, який зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 181.
ТДВ «Терезине» під час опрацювання інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку інформації з Державного кадастру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна 31 березня 2025 року було встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 3220455500:07:006:0011 площею 1 га, яка на праві власності зареєстрована за Відповідачем, повністю накладається на земельну ділянку, яка знаходиться у постійному користуванні ТДВ «Терезине», яке є правонаступником ВАТ «Терезине», на підставі Державного акту на право постійного користування землею серія ІІ-КВ №003543, виданого 27 грудня 2000 року.
Крім того, було встановлено, 30 серпня 2024 року право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3220455500:07:006:0011 площею 1 га було зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстровано за ОСОБА_1 державним реєстратором Маловільшанської сільської ради Ярмолою Н.Р. на підставі Витягу з Державного земельною про земельну ділянку, серія та номер: НВ-3201030542024, виданий 30.08.2024, Додатку до витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-3201030542024 від 30.08.2024 року та державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 728798, виданого 25.09.2012 управлінням Держкомзему у Білоцерківському районі на підставі розпорядження Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області від 10 квітня 2012 року № 286. Відповідно до Додатку до витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-3201030542024 від 30 серпня 2024 року Відділом №1 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин у Головному управління Держгеокажастру у м. Києві та Київській області видано Витяг з державного земельного кадастру НВ-3201030542024 від 30 серпня 2024 року про земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, яка знаходить за адресою: Київська область, Білоцерківський район, Терезинська селищна рада, кадастровий номер 3220455500:07:006:0011. Кадастровий номер земельної ділянки 3220455500:06:006:0095 змінений на кадастровий номер 3220455500:07:006:0011 автоматично за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру у зв`язку із дублюванням кадастрового номеру земельної ділянки.
Також, факт накладання земельної ділянки з кадастровим номером 3220455500:07:006:0011 площею 1 га, яка належить на праві власності Відповідачу, на земельну ділянку, яка знаходиться в постійному користуванні Позивача, підтверджується Висновком експерта за результатами земельно-технічної експертизи від 28 січня 2026 року № 28-01/2026, який був виготовлений за заявою ТДВ «Терезине» від 06 січня 2026 року про проведення судової земельно-технічної експертизи, встановлено, що: межі земельної ділянки з кадастровим номером 3220455500:07:006:001 площею 1.0000 га ОСОБА_1 повністю накладаються на межі земельної ділянки Товариства з додатковою відповідальністю «Терезине», яке є правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Терезине», згідно з Державним актом на право постійного користування землею серія ІІ-КВ №003543 від 27 грудня 2000 року, а саме на землекористування 4 площею 67.5 га Ділянки 2 (черезсмужна ділянка) загальною площею 374.4 га, площа накладання меж земельної ділянки з кадастровим номером 3220455500:07:006:0011 площею 1.0000 га ОСОБА_1 повністю на межі земельної ділянки Товариства з додатковою відповідальністю «Терезине», яке є правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Терезине», згідно з Державним актом на право постійного користування землею серія ІІ-КВ №003543 від 27 грудня 2000 року становить S = 1.0000 га і позначена на Додатку №1 до висновку штриховкою блакитного кольору.
Конфігурація меж накладання співпадає з конфігурацією меж земельної ділянки з кадастровим номером 3220455500:07:006:0011, що графічно відображена на Рисунку 3.
Координати кутів повороту меж накладання земельних ділянок відображені в Таблиці 1 Дослідницької частини висновку.
Таким чином, завдяки прийнятому Білоцерківською районною державною адміністрацією Київської області незаконного розпорядження 10 квітня 2012 року № 286 на підставі якого було видано Держкомземом у Білоцерківському районі Відповідачу Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯМ № 278798 від 25 вересня 2012 року на земельну ділянку з кадастровим номером 3220455500:06:006:0095, площею 1 га та подальшою реєстрацією у 2024 році у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на права власності за Відповідачем спірної земельної ділянки кадастровий номер 3220455500:07:006:0011, який був змінений (автоматично за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру у зв`язку із дублюванням кадастрового номеру земельної ділянки 3220455500:06:006:0095), тим самим у Позивача було протиправно/незаконно вилучено земельну ділянку площею 1 га, яка належала йому на праві постійного користування, оскільки у відповідності до ст. 141 ЗУ України у ТДВ «Терезине», яке є правонаступником ВАТ «Терезине», право постійного користування на спірну земельну ділянку не припинялось, у відповідності до ст. 142 ЗК України ТДВ «Терезине», яке є правонаступником ВАТ «Терезине», добровільно не відмовлялося від права постійного користування спірною земельною ділянкою, а також право постійного користування ТДВ «Терезине», яке є правонаступником ВАТ «Терезине», на спірну земельну ділянку у примусовому порядку не припинялось (ст. 143 ЗУ України).
З огляду на це, з метою відновлення своїх порушених прав на спірну земельну ділянку ТДВ «Терезине», яке є правонаступником ВАТ «Терезине», звертається до суду з позовом, в якому просить витребувати з власності ОСОБА_1 у комунальну власність Білоцерківської міської громади Білоцерківського району Київської області та постійне користування Товариства з додатковою відповідальністю «Терезине» земельної ділянки кадастровий номер 3220455500:07:006:0011 площею 1 га, яка знаходиться в адміністративних межах Білоцерківської міської громади Білоцерківського району Київської області.
Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 06.03.2026, матеріали передані для розгляду судді Орєхову О.І.
Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.
Суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру ( ч. 8 ст. 187 ЦПК України ).
Згідно відповіді № 2438144 від 10.03.2026 з Єдиного державного демографічного реєстру, сформованого засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» за запитом судді стосовно визначення підсудності, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 27.12.1997 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом ( ч. 1 ст. 27 ЦПК України ).
Крім того, предметом позову є витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, яка знаходиться в адміністративних межах Білоцерківської міської громади Білоцерківського району Київської області.

Справи про витребування земельної ділянки (віндикаційні позови) розглядаються за правилами виключної територіальної підсудності — за місцезнаходженням самого майна (земельної ділянки).
Якщо відповідачем є фізична особа (наприклад, громадянин, якому протиправно передали землю), спір розглядається за правилами цивільного судочинства (ст. 30 Цивільного процесуального кодексу України — за місцезнаходженням майна ).
Тому, дана справа підсудна Білоцерківському міськрайонному суду Київської області.
Відповідно до ч. 1 ст. 187 ЦПК України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу. Якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи відповідача.
Ухвалою судді від 10.03.2026 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Терезине» до ОСОБА_1 , третя особа: Білоцерківська міська громада Білоцерківського району Київської області про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання у справі на 13.04.2026.
Ухвалою суду від 02.04.2026 задоволена заява представника позивача – адвоката Косяк Вячеслава Миколайовича про участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції.
Ухвалою суду від 15.05.2026 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 22.06.2026.
У зв`язку з неявкою відповідача та відсутністю відомостей про її належне сповіщення, розгляд справи було відкладено на 27.08.2026.
В судове засідання 27.08.2026 учасники судового розгляду не з`явились.
Позивач ТДВ «Терезине» свого представника в судове засідання не направило, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи свідчить наявна Довідка про доставку електронного документу, доставлено електронний документ у вигляді «Довідка про відкладення с-з» від 22.06.2026, доставлено до електронного кабінету 23.06.2026.
Також, третя особа Білоцерківська міська громада Білоцерківського району Київської області свого представника в судове засідання не направила, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи свідчить наявна Довідка про доставку електронного документу, доставлено електронний документ у вигляді «Довідка про відкладення с-з» від 22.06.2026, доставлено до електронного кабінету 23.06.2026.
Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.
Згідно п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи.
Суд направляє судові рішення, судові повістки, судові повістки - повідомлення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (частина п`ята статті 14 ЦПК України).
Адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, державні органи, органи місцевого самоврядування та суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі в обов`язковому порядку.
Інші особи реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі в добровільному порядку (частина шоста статті 14 ЦПК України).
Зміст вказаної процесуальної норми свідчить про те, що для цілей ЦПК України офіційною електронною адресою є електронна адреса, зареєстрована в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі.
Вказаний висновок також узгоджується з правовою позицією щодо належного виклику учасника справи засобами електронної пошти, викладеною Верховним Судом у постановах від 01 червня 2022 року у справі № 761/42977/19 (провадження № 61-1933св22) та від 26 жовтня 2022 року у справі № 761/877/20 (провадження № 61-11706св21).
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З огляду на це, суд, який комунікує з учасником справи за допомогою повідомлених ним засобів комунікації, діє правомірно і добросовісно. Тому слід виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення.
Так, 26.08.2026 судом отримано клопотання від представника позивача Косяк В.М., в якому просив судове засідання призначене на 27.08.2026 провести без участі представника ТДВ «Терезине», ухвалити заочне рішенням, яким позовні вимоги задовольнити та стягнути судові витрати. 
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась ( вдруге), про дату, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином, але на час розгляду справи повернувся без вручення, причина повернення працівниками пошти не зазначена.
Аналогічна ситуація мала місце і на попереднє судове засідання, а також і коли відповідач викликалася в підготовче засідання.
Так, направлення кореспонденції з суду здійснювалось судом на адресу місця реєстрації відповідача за результатами отриманої інформації з Єдиного державного демографічного реєстру, сформованого засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» за запитом судді стосовно визначення підсудності, підстава ч. 8 ст. 187 ЦПК України.
Відповідно до відстеження з трекінгу з Укрпошти, причина невручення повістки ( неодноразова ), закінчення встановленого терміну зберігання.
Тобто, судом вживалися належні заходи передбачені ЦПК України щодо належного повідомлення відповідача.
Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.
Верховний Суд неодноразово зазначав, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду ( близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 року у справі № 24/260-23/52-б ).
Оскільки на адресу суду повернувся поштовий конверт без зазначення причини вручення, а відстеження з трекінгу з Укрпошти, в якому зазначено, повернення відправнику за закінченням встановленого терміну зберігання, суд з урахуванням позиції в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 800/547/17, приходить до висновку, що відповідач була належним чином повідомленою про дату, час та місце судового розгляду, оскільки направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду.
Суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті ( ч.ч. 1, 2 ст. 210 ЦПК України ).
Отже, судом неодноразово вчинялися дії з метою належного сповіщення та виклику відповідача, але у зв`язку з неотриманням кореспонденції з суду, розгляд справи неодноразово відкладався, тим самим порушуються строки, визначені ст. 210 ЦПК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
В свою чергу, сторона позивача скористувалась вимогами ч. 3 ст. 211 ЦПК України.
Тому, суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутності учасників справи, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення.
Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року.
В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні».
Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Заяв та клопотань з боку відповідача на адресу суду не надходило, як і не надходило відзиву на позовну заяву позивача.
У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) ( ч. 4 ст. 223 ЦПК України ).
Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд постановив проводити розгляд справи в заочному порядку на підставі ст. ст. 280-282 ЦПК України. 
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Оскільки учасники судового розгляду в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
За змістом вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.
Згідно постанови КЦС Верховного Суду від 30 вересня 2022 року у справі за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбулось, то датою його ухвалення є дата складання повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.
Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини.
Встановлено, що Товариство з додатковою відповідальністю «Терезине» створене шляхом перетворення (реорганізації) Відкритого акціонерного товариства «Терезине» (код ЄДРПОУ 05407982) (надалі - ВАТ «Терезине») відповідно до Протоколу №1 Загальних зборів акціонерів Відкритого акціонерного товариства «Терезине» від 31 травня 2010 року (питання 6 порядку денного протоколу №1).
Рішенням 9.12 сесії XXIII скликання Терезинської селищної ради народних депутатів Білоцерківського району Київської області України від 24 лютого 2000 року № 09-91 та від 30 серпня 2000 року № 12-132 Відкритому акціонерному товариству «Терезине» надано в постійне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2438,6 га, що підтверджується Технічною документацією по корегуванню планових матеріалів та складанню державного акту на право постійного користування землею Відкритому акціонерному товариству «Терезине» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах Терезинської селищної ради Білоцерківського району Київської області та державним актом на право постійного користування землею серія ІІ-КВ №003543, виданим Терезинською селищною Радою народних депутатів Білоцерківського району Київської області 27 грудня 2000 року, який зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 181.
Згідно державного Акту на право власності на земельну ділянку, який видано ОСОБА_1 на підставі Розпорядження Білоцерківської районної державної адміністрації № 286 від 10.04.2012, остання є власником земельної ділянки площею 1,0000 га, яка розташована: Київська область, Білоцерківський район, Терезинська селищна рада.
Позивач ТДВ «Терезине» звертаючись до суду з даним позовом зазначав, що під час опрацювання інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку інформації з Державного кадастру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна 31 березня 2025 року було встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 3220455500:07:006:0011 площею 1 га, яка на праві власності зареєстрована за відповідачем, повністю накладається на земельну ділянку, яка знаходиться у постійному користуванні ТДВ «Терезине», яке є правонаступником ВАТ «Терезине», на підставі Державного акту на право постійного користування землею серія ІІ-КВ №003543, виданого 27 грудня 2000 року.
Встановлено, 30 серпня 2024 року право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3220455500:07:006:0011 площею 1 га було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстровано за ОСОБА_1 державним реєстратором Маловільшанської сільської ради Ярмолою Н.Р. на підставі Витягу з Державного земельною про земельну ділянку, серія та номер: НВ-3201030542024, виданий 30.08.2024, Додатку до витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-3201030542024 від 30.08.2024 року та державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 728798, виданого 25.09.2012 управлінням Держкомзему у Білоцерківському районі на підставі розпорядження Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області від 10 квітня 2012 року № 286.
Відповідно до Додатку до витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-3201030542024 від 30 серпня 2024 року Відділом №1 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин у Головному управління Держгеокажастру у м. Києві та Київській області видано Витяг з державного земельного кадастру НВ-3201030542024 від 30 серпня 2024 року про земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, яка знаходить за адресою: Київська область, Білоцерківський район, Терезинська селищна рада, кадастровий номер 3220455500:07:006:0011. Кадастровий номер земельної ділянки 3220455500:06:006:0095 змінений на кадастровий номер 3220455500:07:006:0011 автоматично за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру у зв`язку із дублюванням кадастрового номеру земельної ділянки.
Отже, факт накладання земельної ділянки з кадастровим номером 3220455500:07:006:0011, площею 1 га, яка належить на праві власності відповідачу, на земельну ділянку, яка знаходиться в постійному користуванні позивача, підтверджується Висновком експерта за результатами земельно-технічної експертизи від 28 січня 2026 року № 28-01/2026, який був виготовлений за заявою ТДВ «Терезине» від 06 січня 2026 року про проведення судової земельно-технічної експертизи.
Вказаним висновком встановлено, що: межі земельної ділянки з кадастровим номером 3220455500:07:006:001 площею 1.0000 га ОСОБА_1 повністю накладаються на межі земельної ділянки Товариства з додатковою відповідальністю «Терезине», яке є правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Терезине», згідно з Державним актом на право постійного користування землею серія ІІ-КВ №003543 від 27 грудня 2000 року, а саме на землекористування 4 площею 67.5 га Ділянки 2 (черезсмужна ділянка) загальною площею 374.4 га, площа накладання меж земельної ділянки з кадастровим номером 3220455500:07:006:0011 площею 1.0000 га ОСОБА_1 повністю на межі земельної ділянки Товариства з додатковою відповідальністю «Терезине», яке є правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Терезине», згідно з Державним актом на право постійного користування землею серія ІІ-КВ №003543 від 27 грудня 2000 року становить S = 1.0000 га і позначена на Додатку №1 до висновку штриховкою блакитного кольору. Конфігурація меж накладання співпадає з конфігурацією меж земельної ділянки з кадастровим номером 3220455500:07:006:0011, що графічно відображена на Рисунку 3. Координати кутів повороту меж накладання земельних ділянок відображені в Таблиці 1 Дослідницької частини висновку.
Позивач зазначає, що завдяки прийнятому Білоцерківською районною державною адміністрацією Київської області незаконного розпорядження 10 квітня 2012 року № 286 на підставі якого було видано Держкомземом у Білоцерківському районі відповідачу Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯМ № 278798 від 25 вересня 2012 року на земельну ділянку з кадастровим номером 3220455500:06:006:0095, площею 1 га та подальшою реєстрацією у 2024 році у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на права власності за відповідачем спірної земельної ділянки кадастровий номер 3220455500:07:006:0011, який був змінений (автоматично за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру у зв`язку із дублюванням кадастрового номеру земельної ділянки 3220455500:06:006:0095), тим самим у позивача було протиправно/незаконно вилучено земельну ділянку площею 1 га, яка належала йому на праві постійного користування, оскільки у відповідності до ст. 141 ЗК України у ТДВ «Терезине», яке є правонаступником ВАТ «Терезине», право постійного користування на спірну земельну ділянку не припинялось, у відповідності до ст. 142 ЗК України ТДВ «Терезине», яке є правонаступником ВАТ «Терезине», добровільно не відмовлялося від права постійного користування спірною земельною ділянкою, а також право постійного користування ТДВ «Терезине», яке є правонаступником ВАТ «Терезине», на спірну земельну ділянку у примусовому порядку не припинялось (ст. 143 ЗК України).
Тому, з метою відновлення своїх порушених прав на спірну земельну ділянку ТДВ «Терезине», яке є правонаступником ВАТ «Терезине», звернулося до суду з даним позовом, в якому просить витребувати з власності ОСОБА_1 у комунальну власність Білоцерківської міської громади Білоцерківського району Київської області та постійне користування Товариства з додатковою відповідальністю «Терезине» земельної ділянки кадастровий номер 3220455500:07:006:0011 площею 1 га, яка знаходиться в адміністративних межах Білоцерківської міської громади Білоцерківського району Київської області.
Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2, ч. 3 ст. 4 Земельного кодексу України (1990 року, в редакції від 12 липня 2000 року) у державній власності перебувають всі землі України, за винятком земель, переданих у колективну і приватну власність; суб`єктами права державної власності на землю виступають: обласні, районні, міські, селищні, сільські Ради народних депутатів - на землі в межах їх територій, за винятком земель, що перебувають в загальнодержавній власності; землі, що перебувають у державній власності, можуть передаватися в колективну або приватну власність і надаватися у користування, у тому числі в оренду, за винятком випадків, передбачених законодавством України і Республіки Крим.
Відповідно до ч. 1, 2, п. 2 ч. 5 ст. 7 Земельного кодексу України (1990 року, в редакції від 12 липня 2000 року) користування землею може бути постійним або тимчасовим; постійним визнається землекористування без заздалегідь установленого строку; у постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності сільськогосподарським підприємствам і організаціям.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 Земельного кодексу України (1990 року, в редакції від 12 липня 2000 року) сільські, селищні Ради народних депутатів надають земельні ділянки у користування для всіх потреб із земель сіл, селищ, а також за їх межами для будівництва шкіл, лікарень, підприємств торгівлі та інших об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням населення (сфера послуг), сільськогосподарського використання, ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства, індивідуального житлового, дачного і гаражного будівництва, індивідуального і колективного садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби, традиційних народних промислів.
Відповідно до ст. 22 Земельного кодексу України (1990 року, в редакції від 12 липня 2000 року) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. 
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 23 Земельного кодексу України (1990 року, в редакції від 12 липня 2000 року) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України.
Отже, позивач у відповідності до Земельного кодексу України (1990 року, в редакції від 12 липня 2000 року) набув право постійного користування земельною ділянкою, що підтверджується Технічною документацією по корегуванню планових матеріалів та складанню державного акту на право постійного користування землею Відкритому акціонерному товариству «Терезине» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах Терезинської селищної ради Білоцерківського району Київської області та державним актом на право постійного користування землею серія ІІ-КВ №003543 від 17 грудня 2000 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 181.
Земельний кодекс України 1990 року втратив чинність з 01 січня 2002 року з дня набрання чинності Земельним кодексом України від 25 жовтня 2001 року № 2768-III.
Пунктом 6 розділу X «Перехідні положення» ЗК України у редакції, що діє з 01 січня 2002 року, було встановлено, що громадяни та юридичні особи, які набули земельні ділянки на праві постійного користування до 01 січня 2002 року, але згідно з Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 01 січня 2008 року переоформити право постійного користування на право власності землю або право оренди.
Рішенням Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року № 5- рп/2005 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення пункту 6 розділу X «Перехідні положення» ЗК України щодо зобов`язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення.
Отже, громадяни та юридичні особи, які до 01 січня 2002 року отримали у постійне користування земельні ділянки, правомочні використовувати отримані раніше земельні ділянки на підставі цього правового титулу без обов`язкового переоформлення права постійного користування на право власності на чи на право оренди землі.
У постанові від 05 листопада 2019 року у справі № 906/392/18 (провадження № 12-57гс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з підстав, передбачених у статті 141 ЗК України, перелік яких є вичерпним.
Статтею 141 ЗК України (у редакції Закону станом 2012 рік) встановлено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.
Частиною 3, 4 ст. 142 ЗК України встановлено, що припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки; власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації.
Статтею 143 ЗК України встановлено підстави для примусового припинення прав на земельну ділянку, яке здійснюється у судовому порядку.
За приписами статті 19 Конституції України органи державної влади та у органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з підстав, передбачених статтею 141 ЗК України, перелік яких є вичерпним. Дії органів державної влади, спрямовані на припинення права користування земельною ділянкою поза межами підстав, закріплених у земельному законодавстві, є такими, що порушують право користування земельною ділянкою.
Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції).
Частиною першою статті 92 ЗК України визначено, що право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.
Держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (ч. 1, 2 ст. 152 ЗК України).
Порушеним вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке,- порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюється судом у кожній конкретній справі за результатом розгляду позову.
Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог (частина перша статті 13 ЦПК України).
Згідно до ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення
Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Отже, як встановлено судом та зазначено вище, Білоцерківською районною державною адміністрацією Київської області було прийнято розпорядження 10 квітня 2012 року № 286 на підставі якого відповідачу було видано Держкомземом у Білоцерківському районі Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯМ №278798 від 25 вересня 2012 року з кадастровим номером 3220455500:06:006:0095, площею 1 га та подальшому відповідач зареєструвала у 2024 році у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на права власності на спірну земельну ділянку з кадастровим номером 3220455500:07:006:0011, який був змінений (автоматично за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру у зв`язку із дублюванням кадастрового номеру земельної ділянки 3220455500:06:006:0095).
Таким чином, межі земельної ділянки з кадастровим номером 3220455500:07:006:001 площею 1.0000 га ОСОБА_1 повністю накладаються на межі земельної ділянки Товариства з додатковою відповідальністю «Терезине», яке є правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Терезине», згідно з Державним актом на право постійного користування землею серія ІІ-КВ №003543 від 27 грудня 2000 року, що підтверджується з боку позивача, про що свідчить доданий до позову Висновком експерта за результатами земельно-технічної експертизи від 28 січня 2026 року № 28-01/2026, який був виготовлений за заявою ТДВ «Терезине» від 06 січня 2026 року про проведення судової земельно-технічної експертизи.
З боку сторони відповідача жодних доказів в старостування доводів сторони позивача, суду не було надано.
Таким чином, суд погоджується з доводами сторони позивача, що Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯМ №278798 від 25 вересня 2012 року з кадастровим номером 3220455500:06:006:0095, площею 1 га, який виданий на ім`я відповідача та в подальшому був зареєстрований відповідачем у 2024 році у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на права власності на спірну земельну ділянку з кадастровим номером 3220455500:07:006:0011, порушує право позивача на земельну ділянку площею 1 га, яка належала останньому на праві постійного користування, оскільки у відповідності до ст. 141 ЗК України у ТДВ «Терезине», яке є правонаступником ВАТ «Терезине», право постійного користування на спірну земельну ділянку не припинялось, у відповідності до ст. 142 ЗК України ТДВ «Терезине», яке є правонаступником ВАТ «Терезине», добровільно не відмовлялося від права постійного користування спірною земельною ділянкою, а також право постійного користування ТДВ «Терезине», яке є правонаступником ВАТ «Терезине», на спірну земельну ділянку у примусовому порядку не припинялось (ст. 143 ЗК України).
Таке право відповідача, позбавило позивача права постійного користування спірною земельною ділянкою.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (близькі за змістом висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14 (пункт 89), від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17 (пункт 55) та ін.).
Отже, спосіб захисту повинен відповідати змісту порушеного права та природі спірних правовідносин.
У спорах про витребування майна суд має встановити обставини незаконного вибуття майна власника на підставі наданих сторонами належних, допустимих і достатніх доказів. При цьому закон не вимагає встановлення судом таких обставин в іншій судовій справі, зокрема не вимагає визнання незаконними рішень, відповідно до яких відбулось розпорядження майном на користь фізичних осіб, у яких на підставі цих рішень виникли права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 (пункт 51), постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (пункт 34).
За загальним правилом, якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, з якою позивач не перебуває у договірних відносинах, тоді правомірному та ефективному способу захисту права відповідає вимога про витребування від цієї особи нерухомого майна. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не вимагається, оскільки не є ефективним способом захисту права власника. Такі висновки узгоджуються також з висновками Великої Палати Верховного Суду, зробленими у постанові від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21).
У постанові від 13 липня 2022 року у справі № 199/8324/19 провадження № 14-212цс21) Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то ефективним способом захисту може бути позов про витребування нерухомого майна, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для знесення відповідного запису до Державного реєстру прав. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідними для відновлення його права. Задоволення позову про витребування майна є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав.
Тому не допускається відмова у віндикаційному позові, наприклад, з тих мотивів, що рішення органу влади, певний документ, рішення, відомості чи запис про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно не визнані незаконними або що позивач їх не оскаржив [див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц (пункти 99, 100), від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (пункти 86, 94, 147), від 05.12.2018 у справі № 522/2202/15-ц (пункти 73-76), від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17 (пункти 38,39), від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18 (пункт 34), від 11.02.2020 у справі № 922/614/19 (пункт 50), від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13 (пункт 10.29), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункти 148-151, 153, 154, 167, 168)].
Відтак, обраний ТДВ «Терезино» спосіб захисту прав у вигляді витребування з власності відповідача земельної ділянки є належним та ефективним способом захисту, оскільки, виходячи з установленої судової практики ВП ВС, призведе до повернення у стан, що існував до відповідної передачі у власність відповідачу спірної земельної ділянки.
Отже, право на витребування майна із чужого незаконного володіння може мати як власник, так і законний користувач майна, що узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постановах від 14 грудня 2022 року у справі № 461/12525/15, провадження № 14-190 цс 20, від 18 квітня 2023 року у справі № 357/8277/19, провадження № 14-65 цс 22, від 04 липня 2023 року у справі № 233/4365/18, провадження № 14-96 цс 21.
Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши докази у справі, керуючись завданнями цивільного судочинства щодо справедливого розгляду і вирішення цивільних справ, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з додатковою відповідальністю «Терезине» до ОСОБА_1 , третя особа: Білоцерківська міська громада Білоцерківського району Київської області про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння є такими, що підлягають до задоволення.
Частиною 1 статті 131 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
У відповідності до п. 1 ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову – на відповідача.
При звернені до суду з даним позовом, стороною позивача було сплачено судовий збір у розмірі 3 328 грн, що підтверджується Платіжною інструкцією від 13.02.2026.
Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судові витрати по справі, які складаються з судового збору у вищевказаному розмірі.
Одночасно суд роз`яснює, що відповідно до вимог ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. 
В свою чергу, відповідно до ч. 2 ст. 288 ЦПК України позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. ст. 92, 141, 142, 143, 152 ЗК України, ст. ст. 2, 4, 5, 10, 12, 13, 19, 76, 77, 81, 128, 133, 141, 187, 211, 258- 265, 273, 280-289 ЦПК України, суд, 

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги Товариства з додатковою відповідальністю «Терезине» до ОСОБА_1 , третя особа: Білоцерківська міська громада Білоцерківського району Київської області про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, - задовольнити.
Витребувати з власності ОСОБА_1 у комунальну власність Білоцерківської міської громади Білоцерківського району Київської області та постійне користування Товариства з додатковою відповідальністю «Терезине» земельної ділянки кадастровий номер 3220455500:07:006:0011 площею 1 га, яка знаходиться в адміністративних межах Білоцерківської міської громади Білоцерківського району Київської області.
Стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача Товариства з додатковою відповідальністю «Терезине» судові витрати по справі судового збору у сумі 3 328 ( три тисячі триста двадцять вісім ) гривень.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. 
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складання у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення – якщо така адреса відсутня.

Позивач: Товариство з додатковою відповідальністю «Терезине» ( адреса місцезнаходження: 09133, Київська область, Білоцерківський район, смт Терезине, вул. Травнева, буд. 2а, ЄДРПОУ: 05407982 );

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 );

Третя особа: Білоцерківська міська громада Білоцерківського району Київської області ( адреса місцезнаходження: 09117, Київська область, м. Біла Церква, вул. Ярослава Мудрого, буд. 15, ЄДРПОУ: 26376300 ). 

Повний текст судового заочного рішення складено 01 вересня 2026 року з урахуванням вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України. 
Суддя | О. І. Орєхов