ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2026 року | Справа №160/7868/26
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук-Борисенко Н. В. 
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
УСТАНОВИВ:
31.03.2026 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, в якій просить:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, що полягає у невиплаті пенсії ОСОБА_2 за період з 24.02.2022 по 29.10.2025 включно;
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області № 965110129378 від 05.02.2026 про відмову у виплаті допомоги на поховання;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області нарахувати та виплатити мені, ОСОБА_1 , як спадкоємцю: суму заборгованості по пенсії, недоотриманої ОСОБА_2 за період з 24.02.2022 по 29.10.2025 включно (в тому числі офіційно підтверджену суму 31 465,04 грн за 01.06.2022–31.03.2023); допомогу на поховання у розмірі двомісячної пенсії, виходячи з розміру пенсії, встановленого на момент смерті.
В обґрунтування позовних вимог представником позивача зазначено про протиправність дій відповідача щодо невиплати недоотриманих сум пенсії, а також невиплати допомоги на поховання.
Ухвалою суду від 04.04.2026 року прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у письмовому провадженні в порядку статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
16.04.2026 року представником Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області подано відзив на позовну заяву, яким заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки виплату пенсії померлій пенсіонерці – ОСОБА_2 було припинено з 01.04.2023 року на підставі п. 4 ч. 1 ст. 49 Закону № 1058 у зв`язку з неотриманням призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд. Отже, для нарахування пенсійних виплат необхідно було здійснити дії щодо поновлення пенсії. За таких обставин враховуючи, що на момент смерті ОСОБА_2 не отримувала пенсію в органах Пенсійного фонду України, а відповідних дій щодо поновлення нарахування пенсійних виплат нею не здійснено, Головним управлінням правомірно прийнято рішення про відмову у виплаті допомоги на поховання позивачу.
20.04.2026 року представником позивача подано відповідь на відзив відповідача, якою просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, оскільки неотримання пенсії було зумовлене не волевиявленням пенсіонерки, а об`єктивними обставинами непереборної сили — повномасштабною збройною агресією Російської Федерації та тимчасовою окупацією Скадовського району Херсонської області, де проживала ОСОБА_2 . Внаслідок окупації припинили роботу українські банки, АТ «Укрпошта», органи державної влади. Пенсіонерка була об`єктивно позбавлена фізичної та технічної можливості отримати пенсію чи звернутися до ПФУ із заявою. Таким чином, припинення нарахування та виплати пенсії з 01.04.2023 було протиправним, оскільки неотримання коштів сталося не з вини пенсіонера, а через обставини непереборної сили, за які відповідає держава. Оскільки припинення нарахування пенсії з 01.04.2023 було протиправним (як доведено у розділі І цієї Відповіді), ОСОБА_2 де-юре зберігала статус пенсіонера, який має право на отримання пенсії, на момент смерті. Стаття 53 Закону № 1058 пов`язує право на допомогу зі смертю пенсіонера, а не «отримувача пенсії». Відповідач припинив виплату, але не скасував право на пенсію і не позбавив ОСОБА_2 пенсійного статусу.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , є сином ОСОБА_2 .
ОСОБА_2 перебувала на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Херсонській області та отримувала пенсію через АТ «Укрпошта» готівкою за місцем проживання: АДРЕСА_1 .
Територія с. Новомиколаївка Скадовського району Херсонської області, де останнім часом мешкала померла ОСОБА_2 , відноситься до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 № 376 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.03.2025 за № 380/43786.
Виплату пенсії померлій пенсіонерці — ОСОБА_2 було припинено з 01.04.2023 на підставі п.4 ч.1 ст. 49 Закону №1058 у зв`язку з неотриманням призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд
02.02.2026 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату допомоги на поховання пенсіонера ОСОБА_2 .
05.02.2026 року рішенням Головного управдіння Пенсійного фонду України в Херсонській області № 965110129378 позивачу відмовлено у виплаті допомоги на поховання.
Позивач вважає, що бездіяльність ГУ ПФУ в Херсонській області щодо не ненарахування та невиплати пенсії ОСОБА_2 за період з 24.02.2022 по 29.10.2025 включно є протиправною, та рішення відповідача № 965110129378 від 05.02.2026 про відмову у виплаті допомоги на поховання таким, що підлягає скасуванню.
Надаючи належну правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 1 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), визначено, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Згідно ч.1 ст.47 Закону № 1058-IV пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України незалежно від задекларованого або зареєстрованого місця проживання пенсіонера організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.
Частинами 1,2 ст. 49 Закону № 1058-IV визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється, зокрема, у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд.
Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.
За правилами, встановленим статтею 52 Закону № 1058-IV сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.
Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну.
У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.
Відповідно до статей 1218, 1219 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) право на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.
Статтею 1227 Цивільного кодексу України передбачено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Отже, виходячи з аналізу вищезазначених правових норм, предметом спадкування можуть бути лише конкретні суми пенсії, заробітної плати або інших виплат, які належали спадкодавцеві за життя і залишилися недоотриманими у зв`язку з його смертю.
У питанні застосування наведених положень Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі № 284/252/17 сформувала наступний правовий висновок: «Аналіз статей 1218, 1219, 1227 ЦК України свідчить про те, що законодавець передбачив можливість спадкування права на отримання нарахованої, але не одержаної пенсії (доплат до пенсії).
Верховний Суд у вирішенні питання правонаступництва у постанові від 25.04.2023 справі № 420/4447/20 дійшов висновку, що предметом спадкування можуть бути лише конкретні суми виплат, які належали спадкодавцеві за життя і залишилися неотриманими у зв`язку з його смертю, у тому числі кошти відповідно до судового рішення, яке набрало законної сили за життя позивача.
Також Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 12.08.2021 у справі №640/20298/19, пославшись у свою чергу на постанову ВС КАС від 24 травня 2018 року у справі №2а-7560/11 зазначив наступне: «…право на отримання заборгованості з пенсії правонаступник має у випадку, якщо пенсія була нарахована померлому або присуджена йому на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, однак не отримана померлим». Таким чином, спадкоємці, згідно з положеннями статті 1227 ЦК України, мають право на отримання лише нарахованої пенсії спадкодавця.
Схожі правові висновки наведені також в постановах КАС ВС від 27.11.2025 у справі №160/32584/23, від 05.03.2025 у справі №640/20833/20, від 12.08.2021 у справі №640/20298/19.
Відповідно до п. 4 ст. 49 Закону № 1058, виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється, - у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд.
01.04.2023 року виплату пенсії ОСОБА_2 було припинено відповідно до пункту 4 частини першої статті 49 Закону № 1058.
Відтак, на момент смерті пенсіонера ОСОБА_2 була нарахована та належала її, але не була отримана, пенсія за період з 01.04.2023 року по 29.10.2025 року пенсія нарахована не була. Іншого судом не встановлено.
Звертаючись до суду із позовом позивач посилається на те, що мати мала право на нарахування та виплату пенсії, та пенсійний орган зобов`язаний нарахувати пенсію за період з 01.04.2023 по 19.10.2025 року.
Втім суд зауважує, що аналіз зазначених статей 1218, 1219, 1227 ЦК України вказує на те, що до складу спадщини не входить право на отримання пенсії, оскільки таке безпосередньо пов`язане з особою пенсіонера, відтак після його смерті право на її отримання припиняється і не може бути передане іншим особам, в т.ч. його спадкоємцям.
Спір у даній справі виник у зв`язку протиправними, на думку позивача, діями пенсійного органу, щодо ненарахування та невиплати пенсії померлій матері позивача у період з 01.04.2023 по 19.10.2025 року, тобто пов`язаний із реалізацією пенсіонером (спадкодавцем) права на пенсію, яке нерозривно пов`язано з його особою та яке не було ним реалізоване за життя.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 , як спадкоємцю: суму заборгованості по пенсії, недоотриманої ОСОБА_2 за період з 24.02.2022 по 29.10.2025 включно є безпідставними, а тому у їх задоволенні слід відмовити.
Щодо вимоги позивача визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у виплаті допомоги на поховання та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області нарахувати виплату допомоги на поховання, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.3 ст.9 Закону №1058-IV у солідарній системі надаються соціальні послуги за рахунок коштів Пенсійного фонду.
До соціальних послуг, передбачених цим Законом, належить допомога на поховання пенсіонера.
Згідно ст.53 Закону № 1058-IV у разі смерті пенсіонера особам, які здійснили його поховання, виплачується допомога на поховання пенсіонера в розмірі двомісячної пенсії, яку отримував пенсіонер на момент смерті.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджено постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. №22-1 (далі -Порядок №22-1).
Пунктом 5.1 Порядку №22-1 вказано, що особа, яка звертається по допомогу на поховання, подає до органу, що призначає пенсію, документ, що посвідчує особу заявника, заяву про виплату допомоги на поховання (додаток 8), свідоцтво про смерть та витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання (додаток 14 до Інструкції з ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24 липня 2008р. №1269/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25 липня 2008р. за №691/15382) або довідку про смерть пенсіонера. У разі реєстрації смерті за межами України подається свідоцтво про смерть або інший документ, що підтверджує факт смерті, виданий компетентним органом іноземної держави.
Згідно із п.5.2 Порядку №22-1 заява про виплату допомоги на поховання та необхідні документи працівником структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, приймаються у порядку, передбаченому пунктом 4.2 розділу IV цього Порядку, та засобами програмного забезпечення передаються для опрацювання до структурного підрозділу з питань виплати пенсій органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку померлого пенсіонера.
Інформація про виплату допомоги на поховання додається до електронної пенсійної справи померлого пенсіонера.
Допомога на поховання виплачується в розмірі, визначеному чинним законодавством.
Допомога на поховання не виплачується в разі смерті особи, яка перебувала на повному державному утриманні (крім випадків, коли поховання здійснюється членами сім`ї або іншою особою).
Як вбачається з матеріалів справи, 02.02.2026 року позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою що отримання виплати допомоги на поховання за померлу ОСОБА_2 , 
Позивачем були подані всі документи, передбачені Порядком №22-1.
При цьому, ГУ ПФУ в Хмельницькій області прийнято рішення про відмову у виплаті позивачу допомоги на поховання, з огляду на те, що на момент смерті померла не отримувала пенсію. Інших підстав для відмови у виплаті допомоги на поховання оскаржуваним рішенням не визначено.
Надаючи оцінку вказаній у рішенні підставі для відмови у виплаті допомоги на поховання, суд зазначає, що відповідачем визнається та обставина, що за життя ОСОБА_2 перебувала на обліку в ГУ ПФУ в Херсонській області та отримувала пенсію, призначену відповідно до Закону №1058.
Проте, як встановлено судом, виплату пенсії ОСОБА_2 було припинено з 01.04.2023 відповідно до пункту 4 частини першої статті 49 Закону у зв`язку з неотриманням призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд. Втім, як вбачається із пояснень відповідача, пенсіонер мав право на поновлення виплати пенсії при дотриманні певних умов (вчиненні певних дій, зокрема подання заяви про виплату пенсії на рахунок у банку).
Водночас, факт припинення з 01.04.2023р. ОСОБА_2 виплати пенсії жодним чином не позбавляє громадянина України статусу пенсіонера. Навіть при припиненні нарахування та виплати пенсії ОСОБА_2 зберігала статус пенсіонера з отриманням всіх гарантій, передбачених статтею 46 Конституції України та Законом №1058, при цьому припинення виплати пенсії такий статус не скасовує.
Жодних застережень, обмежень, заборон про виплату такої допомоги особам, що здійснили поховання пенсіонера, якому по тим чи іншим підставам тимчасово припинено виплату пенсії, чинне законодавство не містить.
При цьому суд зауважує, що з метою ефективного захисту прав позивача, розмір допомоги на поховання відповідно до ст.53 Закону № 1058-IV слід визначити від розміру пенсії, яка підлягала би виплаті ОСОБА_2 у разі поновлення її виплат на момент його смерті.
Відтак, у вказаній частині, позовні вимоги суд вважає обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області № 965110129378 від 05.02.2026, та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 допомогу на поховання пенсіонера ОСОБА_2 , у розмірі, передбаченому ст.53 Закону №1058- IV.
Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, встановлених судом обставин, системного аналізу положень чинного законодавства України, практики Верховного Суду, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню судом.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем не доведено правомірності свого рішення про відмову у виплаті позивачу допомоги на поховання, доводи відповідача у цій частині спростовуються вищевикладеним.
Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.
З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення заявлених позовних вимог.
Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 139 КАС України.
Керуючись ст. 2, 5, 14, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73036, м. Херсон, вул.Крицак Валентини, буд.6, код ЄДРПОУ 21295057) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області № 965110129378 від 05.02.2026 про відмову у виплаті допомоги на поховання.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 допомогу на поховання пенсіонера ОСОБА_2 , у розмірі, передбаченому ст.53 Закону №1058- IV.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1331,20 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко