ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 641/7396/25      Головуючий суддя І інстанції Василенко О. Я.
Провадження № 33/818/869/26     Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2026 року        м. Харків
Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., 
за участю секретаря - Вакули Н.С., 
захисника – адвоката Таволжанського М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою захисника Таволжанського М.В. на постанову судді Слобідського районного суду м. Харкова від 21 січня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:
Цією постановою,
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн 00 коп., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.
Оскаржуваною постановою встановлено, що 17.09.2025 об 10 год 06 хв. в м. Харкові по пр-ту Байрона 136/8, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ЗАЗ Lanos д.н.з. НОМЕР_1 в стані наркотичного сп`яніння, що підтверджується висновком лікаря нарколога КНП ХОР «ОКНП» від 23.09.2025 №2171, чим порушив п.2.9.а Правил дорожнього руху України (далі – ПДР). Дії ОСОБА_1 особою, уповноваженою на складання адміністративного протоколу, кваліфіковано за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме: керування транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння.
Не погодившись з постановою суду першої інстанції, захисником Таволжанським М.В. . було подано апеляційну скаргу, в якій він просив скасувати постанову суду першої інстанції та закрити адміністративне провадження стосовно ОСОБА_1 за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.
Свої апеляційні доводи захисник обґрунтовує тим, що суд першої інстанції формально розглянув справу про адміністративне правопорушення та порушив вимоги матеріального та процесуального права.
Дослідивши доводи апеляційної скарги та відомості, що є наявними у справі про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов висновку, що подана апеляційна скарга захисника Таволжанського М.В. не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.
Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні, передбаченого п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху.
Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду першої інстанції щодо винуватості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Натомість, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджуються наявними у справі доказами, а саме: відомостями з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД№902080 від 25.09.2025, в якому зазначено факт керування ОСОБА_1 17.09.2025 об 10 год 06 хв. в м. Харкові по пр-ту Байрона 136/8, транспортним засобом ЗАЗ Lanos д.н.з. НОМЕР_1 в стані наркотичного сп`яніння, що підтверджується висновком лікаря нарколога КНП ХОР «ОКНП» від 23.09.2025 №2171, чим порушив п.2.9.а Правил дорожнього руху України (далі – ПДР). Дії ОСОБА_1 особою, уповноваженою на складання адміністративного протоколу, кваліфіковано за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме: керування транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння.
Відповідно до відомостей довідки інспектора О. Кирюші, ОСОБА_1 отримував посвідчення водія НОМЕР_2 , а тому не виконання особою яка притягається до адміністративної відповідальності вимог Правил дорожнього руху в частині дотримання обов`язків водія належить вважати свідомими та умисними діями ОСОБА_2 .
Відомостями висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану сп`яніння встановлено, що ОСОБА_1 перебуває в стані наркотичного сп`яніння (канабіноїди) а.с.5).
Відповідно до відомостей Повідомлення про запрошення до УПП в Харківській області ДПП, ОСОБА_1 було запрошено до УПП в Харківській області 25.09.2025 для складання протоколу про адміністративне правопорушення. водію було роз`яснені права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, а також попереджено, що у разі його неявки за вказаною адресою та наявності підстав, протокол про адміністративне правопорушення може бути складено за відсутності ОСОБА_1 (а.с. 4).
З відомостей рапорту інспектора Д. Самойленка вбачається, що 17.09.2025 о 10 год 06 хв екіпажем поліції було зупинено автомобіль ЗАЗ Lanos д.н.з. НОМЕР_1 , який здійснював поворот на заборонений сигнал світлофору. Під час проведення процесуальних дій у водія ОСОБА_1 було встановлено ознаки наркотичного сп`яніння. Водій виконав законну вимогу поліцейського та пройшов огляд на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я. Оскільки висновок в день проведення огляду складено не було ОСОБА_1 було запрошено до УУПП в Харківській області для складання протоколу про адміністративне правопорушення 25.09.2025. 
Відомостями відеозапису, доданого до протоколу про адміністративне правопорушення встановлено, що транспортний засіб під керування ОСОБА_1 було зупинено за порушення правил дорожнього руху, пов`язаний з виконанням маневру повороту ліворуч на заборонений сигнал світлофору. Після зупинки транспортного засобу водій повідомляв працівникам поліції щодо завершення такого маневру, однак працівники поліції вважали його думку суб`єктивною. Під час проведення процесуальних дій у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності було встановлені ознаки наркотичного сп`яніння. ОСОБА_1 виконав законну вимогу поліцейського та пройшов медичний огляд на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я. Висновком лікаря-нарколога за результатами лабораторного дослідження біологічного середовища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, яке ОСОБА_1 надав добровільно, встановлено факт його перебування в стані наркотичного сп`яніння.
При цьому, апеляційний суд встановив, що протокол про адміністративне правопорушення та інші процесуальні документи складені уповноваженою державою особою. Проте ОСОБА_1 та його захисник не скористався процесуальною можливістю та не зверталися із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва з метою ініціювання службової перевірки або притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб, якими були складені відповідні процесуальні документи у цій справі (ст. 267 КУпАП). Також стороною захисту не надано відомостей про звернення до суду в порядку, передбаченому ст. 5, 20, 286 КАС України щодо оскарження дій або бездіяльності відповідних посадових осіб – працівників поліції. Цих відомостей не надано суду і під час апеляційного розгляду.
Отже, суд враховує, що сторона захисту не скористалась своїм правом та не надала до суду доказів на підтвердження версії щодо незаконності дій працівників поліції під час складання ними матеріалів про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП стосовно ОСОБА_1 . Матеріали справи не містять відповідних відомостей, що обумовлюють не винуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в письмових доказах, що долучені до матеріалів справи, відповідають дійсності, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом апеляційних доводів в цій частині.
Щодо виявлення ознак сп`яніння працівниками поліції апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до п.4 Розділу І «Інструкцією про виявлення у водіїв транспортних засобів алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України №1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі Інструкція) вбачається, що ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.
Зазначеними нормами закону встановлено, що поліцейський уповноваженого підрозділу Національної поліції України, керуючись вищенаведеним переліком ознак наркотичного сп`яніння, самостійно визначає наявність чи відсутність підстав у особи для проходження огляду на стан сп`яніння.
Тобто, виявлення працівником поліції у водія ознак наркотичного чи алкогольного сп`яніння належить виключно до його повноваженнями, що знайшло своє законне відображення у процесуальному закріпленні працівником поліції своїх висновків щодо наявності ознак сп`яніння ОСОБА_1 у протоколі про адміністративне правопорушення. Зазначене узгоджується з вимогами ст. 252 КУпАП відповідно до яких орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. При цьому, суд апеляційної інстанції враховує наявність позитивного висновку лікаря-нарколога про перебування особи, яка притягається до адміністративної відповідальності в стані наркотичного сп`яніння, що свідчить також про те, що ОСОБА_1 транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння.
Крім того, матеріали справи не містять відомостей, що дають підстави вважати дії працівників поліції незаконними. А від так, доводи сторони захисту в цій частині слід вважати безпідставними.
Стосовно доводів апеляційної скарги стосовно відсутності проведення лабораторного дослідження біологічного середовища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності належить зазначити наступне.
Приписами Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, Затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09.11.2015 конкретизовано порядок проведення огляду на стан сп`яніння. 
Зокрема, п. 4 Розділу ІІІ цієї інструкції визначено, що метою огляду є встановлення наявності чи відсутності стану сп`яніння в обстежуваної особи.
Відповідно до п. 15-16 Розділу ІІІ Інструкції за результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторних досліджень встановлюється діагноз, який вноситься до акта медичного огляду, а на підставі цього акта видається висновок щодо результатів стану сп`яніння або перебування впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції водія.
Цей медичний висновок і є підставою для притягнення водія до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП.
Належить врахувати, що суд не має професійних знань у галузі медицини та лабораторних досліджень. Суд оцінює лише докази, які є наявними у матеріалах справи, зокрема і відомості висновку лікаря-нарколога, складеного стосовно ОСОБА_1 за наслідками проведеного лабораторного дослідження, який є наявний у цих матеріалах справи. Відомостей, які б свідчили про недійсність вказаного медичного висновку, наприклад результат проведення повторного лабораторного дослідження, проведеного в порядку передбаченому Положенням про комісію з контролю за якістю проведення медичних оглядів водіїв транспортних засобів та експертиз станів сп`яніння, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28.11.97 р. N 339, тощо, матеріали цієї конкретної справи не містять.
Разом з цим належить врахувати, що суд будь-якої інстанції позбавлений процесуальної можливості самостійно направляти запити щодо перевірки проведених оглядів, ініціювати проведення експертиз, або вживати інших самостійних дій, оскільки будь-які самостійні дії суду можуть розцінюватися стороннім спостерігачем, як відшукування доказів у справі (Рішення ЄСПЛ «Гайдашевський проти України»).
Натомість, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, зокрема і ОСОБА_1 або його захисник, на переконання суду апеляційної інстанції, має право витребувати копії медичних документів, складених стосовно водія, клопотати перед компетентними посадовими особами про проведення повторного лабораторного дослідження, а також провадити інші процесуальні дії, які не заборонені Законом, а також надавати отримані відомості суду у якості доказів на підтвердження своїх доводів. 
Натомість з відомостей відеозапису вбачається, як ОСОБА_1 особисто надавав біологічне середовище для проведення лабораторного дослідження під час проведення медичного огляду в закладі охорони здоров`я.
За аналогічними обставинами суб`єктивними належить вважати і доводи апеляційної скарги щодо відсутності ознак гострої інтоксикації канабіноїдами. Більш того, суд апеляційної інстанції вважає, що стан гострої інтоксикації наркотичними засобами не можна ототожнювати із керуванням транспортним засобом в стані сп`яніння, оскільки визначальним при розгляді цієї категорії справ є наявність позитивного висновку лікаря-нарколога, який саме і встановлює факт керування транспортним засобом в стані сп`яніння.
Доводи апеляційної скарги щодо порушення працівниками поліції строків складання протоколу про адміністративне правопорушення у цій справі є суб`єктивними з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст. 254 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. При цьому, згідно приписів ч. 2 ст.251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, які оцінюють їх за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, що передбачено ст. 252 цього Кодексу.
При цьому суд апеляційної інстанції, враховує і правові висновки Великої Палата Верховного Суду у постанові від 22.01.2025 року у справі № 335/6977/22 про те, що протокол про адміністративне правопорушення не є рішенням суб`єкту владних повноважень. На поліцейського під час складення протоколу про адміністративне правопорушення покладено відмінну функцію ніж та, яку має виконати суд під час розгляду справи про адміністративне правопорушення. Фактично на уповноважену особу підрозділу поліції покладена обмежена функція, а саме збирання та фіксація усіх доказів стосовно обставин події, що відбулася, зокрема і щодо встановлення особи, яка відповідно до вимог КУпАП підлягає адміністративній відповідальності.
Таким чином, відповідно до правового аналізу вищезазначених норм права, а також правових висновків Великої Палати Верховного Суду, суд апеляційної інстанції вважає, що обов`язок особи, яка має право скласти протокол про адміністративне правопорушення виникає з моменту з`ясування всіх обставин справи, зокрема після встановлення особи, яка підлягає адміністративному стягненню з можливістю надати такій особі пояснення по суті справи.
З відомостей матеріалів справи, вбачається, що висновок лікаря нарколога не був отриманий в день проведення огляду особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. У зв`язку з чим, ОСОБА_1 було запрошено до УПП в Харківській області для складання протоколу про адміністративне правопорушення після отримання працівниками поліції усіх доказів у справі, а також з метою забезпечення права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності надати пояснення по суті справи.
Оцінюючи відомості всіх доказів у справі як окремо, так і в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку, що вони узгоджуються між собою та беззаперечно свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме: керування транспортного засобом у стані наркотичного сп`яніння. 
Так, згідно з вимогами п. 1.3 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих правил, а також бути взаємно ввічливими.
Пунктом 2.9 «а» ПДР встановлено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;
Пунктом 1. 9 ПДР встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.
Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які обумовлюють необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції є безпідставними.
З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
Окремо належить зазначити, що суд першої інстанції під час складання постанови допустився очевидної помилки, зазначивши в мотивувальній частині п. 2.5 Правил дорожнього руху, однак у своєму рішенні посилався на відомості висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану сп`яніння. Разом з тим, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_1 порушив вимоги саме пункту 2.9 а Правил дорожнього руху. Зазначена очевидна описка може бути виправлена судом першої інстанції з власної ініціативи.
Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника Таволжанського М.В. залишити без задоволення.
Постанову судді Слобідського районного суду м. Харкова від 21 січня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - залишити без змін.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя         С.К. Шабельніков