ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1163/26 Справа № 175/772/26 	  	Суддя у 1-й інстанції - Лютая Г. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Стародуб О. Г.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

07 липня 2026 року м. Кривий Ріг
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Стародуб О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Коваль В.С. на постанову судді Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2026 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та призначене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік,-

ВСТАНОВИВ:
Обставини встановлені судом першої інстанції
Судом першої інстанції встановлено, що 20.11.2025 приблизно о 00:07 в м. Краматорськ, вул. О.Тихого, 63, водій ОСОБА_1 керував Ford Ranger XLT WILDTRACK, номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується результатом огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння, проведеному у встановленому законом порядку зі згоди водія на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Драгер, тест 633 результат позитивний 0.72 проміле, з результатом водій згоден, чим водій порушив п. 2.9а Правил дорожнього руху України.

Доводи апеляційної скарги:
З таким судовим рішенням не погодилась захисник Коваль 
В.С. та оскаржила в апеляційному порядку .
В апеляційній скарзі просить постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що постанова суду є необґрунтованою, а вищевказані висновки, які містяться у постанові, не відповідають дійсності. 
Зокрема апелянт зазначає, що рапорт поліцейського не є належним та допустимим доказом, оскільки інспектор патрульної поліції - зацікавлена особа.
Наданий відеозапис знято на невідомий пристрій, та він не фіксує факту руху транспортного засобу та керування ним саме ОСОБА_1 .
Крім того, захисник наголошує на порушенні поліцейськими вимог Інструкції, оскільки водій не погодився із зазначеним результатом огляду, однак вказаний факт проігноровано поліцейськими. Крім того права водію було оголошено після проходження огляду, що суперечить вимогам Інструкції.
Звертає увагу суду на те, що працівники поліції ставилися до водія суб`єктивно та останніми не враховано, що ОСОБА_1 діяв в стані крайньої необхідності.
Працівники патрульної поліції не виявили у водія ознак сп`яніння, не повідомили йому підстав зупинки та не відсторонили водія від керування транспортним засобом.

Позиції учасників:
Учасники судового засідання належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги до зали судового засідання не з`явились. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. В апеляційній скарзі захисник прохала проводити розгляд апеляційної скарги за їх відсутності.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції, керуючись вимогами ст. 268 КУпАП, прийшов до висновку проводити розгляд апеляційної скарги за відсутності учасників.

Висновки суду:
Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що суддя першої інстанції правильно дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме - керування транспортним засобом особою в стані алкогольного сп`яніння.
Порядок проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції визначений ст. 266 КУпАП, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008 року (далі – Порядок), та регулюється Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 р. (далі – Інструкція).
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 266 КУпАП, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. 
Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Згідно п.1 розділу 2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735, за наявності ознак, передбачених п.3 розділу 1 цієї Інструкції (ознаки алкогольного сп`яніння), поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом. 
Відповідно до п.7 розділу 1 Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП. 
Відповідно до п. 7 Порядку саме поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.
Тобто, у разі виявлення поліцейським ознак алкогольного сп`яніння у водія транспортного засобу, він повинен прийняти відповідні заходи для того, щоб провести медичний огляд водія на стан сп`яніння та пересвідчитись в тому, що водій не перебуває у стані сп`яніння та може продовжити керувати транспортним засобом, оскільки керування транспортним засобом водієм, який перебуває у стані алкогольного сп`яніння є правопорушенням, яке може привести до особливо тяжких наслідків та повинне бути негайно припинене.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд із дотриманням вимог ст.ст. 245, 251, 252 КУпАП всебічно, повно і об`єктивно з`ясував всі обставин справи, вирішив їх в точній відповідності із законом, а також повно та всебічно дослідив та оцінив наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності.
Факт скоєння адміністративного правопорушення та винність ОСОБА_1 підтверджуються дослідженими судом першої інстанції доказами, а саме:
протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР № 518028 від 20.11.2025 року, складеним уповноваженою посадовою особою у встановленому законом порядку;
відеозаписами з бодікамер поліцейського на яких зафіксовано, що під час зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 діяв у статусі водія та не заперечував факту керування транспортним засобом 13 Ford Ranger XLT WILDTRACK, номерний знак НОМЕР_1 . Під час спілкування з працівниками поліції у останнього спостерігалися ознаки алкогольного сп`яніння, а відповідно їх вимога щодо проходження огляду на стан сп`яніння була законною та обґрунтованою. ОСОБА_1 були роз`яснені процесуальні права та зафіксована процедура огляду за допомогою технічного засобу із зазначенням результату огляду;
роздрукованим чеком з результатами огляду ОСОБА_1 за допомогою технічного засобу з встановленням результатів з яким він погодився, проставивши свій підпис у відповідній графі;
актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу Alcotest Drager 6820 ARHK 0050 в якому зафіксований стан алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 , результат огляду становить – 0,72 проміле;
свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювання техніки від 02.09.2025 року чинне до 02.09.2025 року;
рапортом інспектора взводу № 2 роти № 1 батальйону ПП в м. Краматорськ та Слов`янськ УПП в Доецькій області ДПП Філонова О., згідно якого водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом 13 Ford Ranger XLT WILDTRACK, номерний знак НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується результатом огляду проведеним зі згоди водія у встановленому законом поряду на місці зупинки транспортного засобу.
Досліджені матеріали справи є належними та допустимими доказами, якими беззаперечно підтверджено наявність обов`язкових ознак інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, зокрема факт керування транспортним засобом та перебування водія у стані алкогольного сп`яніння.
В розумінні ст. 251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є не доказом, а джерелом доказів, тобто фактичних даних, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, в розумінні, є доказом у справі про адміністративне правопорушення. З огляду на справу, що розглядається, у протоколі містяться фактичні дані про час та місце вчинення правопорушення, особу правопорушника, про застосування технічних засобів для виявлення правопорушення. Тому протокол про адміністративне правопорушення є допустимим та належним джерелом доказів. А висновок про наявність складу правопорушення в діях особи відносно якої складено протокол, дійсно є уявленням особи, що склала протокол, про наявність правопорушення, яке в суді повинно бути підтверджено відповідними доказами.
Розгляд та надання оцінки всім доказам та їх джерелам, в тому числі і самому протоколу про адміністративне правопорушення, здійснюється під час розгляду судом питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Оцінювати з погляду допустимості можна лише докази, тобто фактичні дані, на підставі яких встановлюються наявність чи відсутність фактів та обставин, важливих для ухвалення рішення, а не саме по собі джерело доказів. На цьому наголосив Касаційний кримінальний суд у постанові від 11 липня 2023 року по справі №275/368/19.
В обґрунтування оскарженої постанови, суд першої інстанції поклав не лише протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 , а в сукупності з іншими доказами у справі, надав їм належну та повну оцінку, що не суперечить висновкам Верховного Суду, викладених у постанові від 08.07.2020 року у справі № 463/1352/16-а (провадження №К/9901/21241/18).
Протокол про адміністративне правопорушення у справі складений уповноваженою на те особою з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП, а викладені в ньому відомості відповідають фактичним обставинам справи, які були встановлені належними, допустимими та достатніми доказами.
Протокол власноруч підписаний ОСОБА_1 будь яких зауважень останнім до протоколу не вносилось. 
Обставини, викладені у протоколі, узгоджуються з обставинами, зафіксованими на відеозапису, з якого вбачається, що працівниками поліції після спілкування з ОСОБА_2 було виявлено у останнього ознаки алкогольного сп`яніння. На пропозицію пройти огляд на стан сп`яніння ОСОБА_2 висловив згоду на проходження огляду на місці зупинки транспортного засобуз використанням спеціального технічного засобу Alcotest Drager 6820 ARHK 0050, результат огляду становить – 0,72 проміле.
Враховуючи вищезазначене, підстави для визнання протоколу недопустимим доказом у суду відсутні.
Доводи апеляційної скарги захисника про те, що рапорт працівника поліції є неналежним доказом на увагу не заслуговують, оскільки рапорт є службовим документом, яким поліцейський інформує начальника про законність своїх дій, наведені у рапорті дані повністю узгоджуються з іншими матеріалами провадження щодо послідовності дій працівників поліції при оформлені ними протоколу про адміністративне правопорушення.
Доводи апеляційної скарги про те, що долучений до матеріалів відеозапис не є належним та допустимим доказом, судом не приймаються до уваги з наступних підстав.
Так, відповідно до Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України № 1026 від 18.12.2018 року, зареєстрованого в МЮ України за № 28/322999 від 11.01.2019 року, портативний відеореєстратор – пристрій, призначений для запису, зберігання та відтворення відеоінформації, технічні характеристики та особливості конструкції якого дають змогу закріпити його на форменому одязі поліцейського. Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища.
Досліджений апеляційним судом відеозапис містить зафіксовані всі події щодо обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення. Отже, зафіксована на відеозаписі інформація є достатньою та такою, що підтверджує обставини, які мають значення для справи та узгоджуються з іншими наявними в матеріалах справи доказами тому у суду апеляційної інстанції відсутні підстави вважати долучений до протоколу про адміністративне правопорушення відеозапис неналежним доказом.
Відеозапис містить зафіксовані реальні обставини, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, оскільки дозволяють встановити психологічне ставлення ОСОБА_1 до вчиненого правопорушення та додаткові обставини, які прямо вказують на нього, як на особу, яка керувала транспортним засобом .
Твердження захисника про те, що відеозапис знято на невідомий пристрій, суд вважає безпідставним, оскільки на відеоматеріалі чітко зафіксовано дату, час зйомки та індивідуальний номер нагрудної камери (відеореєстратора) поліцейського. Зазначені технічні дані дозволяють ідентифікувати пристрій, на який здійснювався запис, та підтверджують безперервність і автентичність фіксації подій.
Щодо доводів сторони захисту про упереджене ставлення працівників патрульної поліції вчинили до ОСОБА_1 суд апеляційної інстанції вважає ці доводи безпідставними та такими, що суперечать фактичним обставинам справи.
З матеріалів справи, в тому числі з долученого до протоколу відеозапису, жодних порушень з боку поліцейських при складанні адміністративного протоколу щодо ОСОБА_1 не вбачається.
Доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 звертався з будь-якими скаргами на дії працівників поліції суду не надано. Ніяких доказів про порушення законодавства працівниками поліції апелянт не надав у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції визнає дане твердження захисника безпідставним.
Доводи апеляційної скарги про вчинення ОСОБА_2 правопорушення в стані крайньої необхідності, апеляційний суд вважає безпідставними та зазначає наступне.
Відповідно до статті 17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.
Згідно зі ст.18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
Крайня необхідність - це випадок зіткнення двох інтересів, які рівною мірою охороняються законом, і при якій заради збереження більш важливого інтересу, заподіюється шкода меншому інтересові.
Крайню необхідність можна визнати правомірною лише при наступних обставинах (ознаках): небезпека не може бути усунена іншим шляхом, окрім як заподіяння шкоди, тобто крайня необхідність є єдиним засобом захисту від небезпечних дій; при крайній необхідності шкода завдається не джерелу небезпеки, а інтересам третіх осіб; шкода, яка заподіюється при крайній необхідності, повинна бути меншою, ніж та, яка попереджена.
Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.
На переконання апеляційного суду наведені в апеляційній скарзі захисника доводи не підпадають під критерії крайньої необхідності, оскільки не надано даних, що небезпеку міг усунути тільки ОСОБА_1 , а не інша особа.
Доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять доказів відсторонення ОСОБА_1 від керування автомобілем та передачі керування іншій уповноваженій особі, не впливає на обсяг вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.130 КУпАП, і не є підставою для скасування оскаржуваного рішення судді.
Що стосується доводів апеляційної скарги про незгоду водія з результатами огляду, апеляційний суд зазначає, що зафіксована на відеозапису поведінка особи, яка притягається до відповідальності, не містить ознак незгоди чи протесту. Навпаки, послідовні дії водія свідчать про його усвідомлену згоду з проведеним оглядом, що повністю спростовує позицію сторони захисту. Крім того, ОСОБА_1 повідомив поліцейським, що вживав алкогольні напої.
Також факт згоди ОСОБА_1 з результатами тестування підтверджується тим, що його особистий підпис міститься в чек-лісті спеціального технічного засобу «Alcotest Drager». Підписання цього документа без жодних зауважень свідчить про визнання водієм зафіксованих приладом показників.
Інші доводи апеляційної скарги суд не може прийняти до уваги, оскільки вони мають формальний характер та спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення, зазначені ним порушення не є суттєвими та такими, що доводять невинуватість ОСОБА_1 у скоєнні інкримінованого йому правопорушення, а будь-яких інших доказів щодо відсутності вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, з матеріалів справи не вбачається і вони не знайшли свого підтвердження.
Ураховуючи вищевикладене, апеляційний суд не вбачає порушень вимог Інструкції під час проведення огляду водія на стан сп`яніння. Досліджені докази є належними, допустимими та достатніми для підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Обставин, які б свідчили про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, не встановлено, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, —
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу захисника Коваль В.С. залишити без задоволення.
Постанову судді Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2026 року щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя: