Справа № 463/4159/26 
Провадження № 2/459/947/2026

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(заочне)

14 вересня 2026 року Шептицький міський суд Львівської області в складі головуючого судді Мельникович М. В., з участю секретаря судового засідання Штибель А. Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Шептицькому за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача, в якому просив стягнути заборгованість за Договором №5447245 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 09.04.2025 у розмірі 69 380,40 гривень та вирішити питання судових витрат.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 09.04.2025 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено Договір № 5375298 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (надалі - Договір), за умовами якого відповідач отримав кредит у сумі 15 000,00 гривень, строком на 360 днів. Кредитодавець належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти. В свою чергу, відповідач належним чином не виконав договірних зобов`язань. 28.11.2025 було укладено Договір факторингу №28-11/25/Л, відповідно до якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 5375298 від 09.04.2025, укладеним з відповідачем. Згідно з розрахунком заборгованості, заборгованість ОСОБА_1 за Договором становить 69 380.40 грн, з яких: - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) – 14 999.97 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 28 925.47 грн., заборгованість за нарахованими процентами згідно Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 17954.96 грн., заборгованість за пенею та/або штрафами - 7500.00 грн. Таким чином, у зв`язку із невиконанням відповідачем вищевказаного договору представник позивача просить позов задовольнити. 
Ухвалою від 18.06.2026 у справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено розгляд справи по суті, який відкладався у зв`язку з першою неявкою належним чином повідомленого відповідача, про що постановлялась відповідна ухвала.
07.09.2026 сторони у судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.
Представник позивача у позовній заяві просив проводити розгляд справи у його відсутності, вказавши, що позовні вимоги підтримує, щодо заочного розгляду справи не заперечив.
Відповідач у судові засідання не з`являвся, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (судової повістки), які повернулися до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Судові повістки скеровувалися судом на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача, що підтверджується відповіддю №2815480 від 01.06.2026 з Єдиного державного демографічного реєстру (а. с.30). Заяв чи клопотань про розгляд справи за його відсутності відповідач не подавав, про причини неявки не повідомляв. Також відповідачем не було подано відзиву на позов. 
Згідно із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 25.04.2018 року у справі №800/547/17 направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому, отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника.
Таким чином, суд вважає, що відповідач є повідомлений про розгляд справи належним чином.
Як передбачено ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе здійснити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З огляду на зазначені обставини, суд, у відповідності до ст.247 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних матеріалів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки усіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його оголошення.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Оскільки повне рішення виготовлено 14 вересня 2026 року, то незважаючи на те, що судове засідання відбулося 7 вересня 2026 року, датою ухвалення даного рішення є саме 14 вересня 2026 року в силу ч. 5 ст. 268 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що 09.04.2025 між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем укладено Договір № 5375298 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (надалі - Договір), відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в сумі 15 000 гривень строком на 360 днів (п. п. 1.2,1.3. Договору).
Згідно п.1.4.1. Договору стандартна процентна ставка становить 0,95% за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредитування, вказаного в п.1.3 цього договору. Денна процентна ставка за цим Договором при застосуванні стандартної процентної ставки дорівнює 0,9500% (показник округлений до десятитисячних) та розрахована за формулою: ДПС = (ЗВСК/ЗРК)/t ? 100% = (51 300,00/15 000,00)/360x100%, де ДПС – денна процентна ставка; ЗВСК – загальні витрати за кредитом; ЗРК – загальний розмір кредиту; t – строк кредитування у днях (п.1.3 Договору).
Знижена процентна ставка становить 0,0100% за кожен день користування кредитом та застосовується на таких умовах: Якщо клієнт до 18.04.2025 року (включно) сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, клієнт як учасник програми лояльності отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити клієнт за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання клієнтом умов для отримання індивідуальної знижки від товариства, користування кредитом для клієнта здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим договором та доступні для інших клієнтів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. При цьому, клієнт розуміє та погоджується, що застосування зниженої процентної ставки є виключно його правом на отримання індивідуальної знижки лише як учасника програми лояльності та лише за умови виконання ним вимог для ї застосування, передбачених цим договором. Клієнт погоджується, повністю розуміє та поінформований, що у разі невикористання клієнтом права на отримання знижки (невиконання умов для отримання знижки) застосовується стандартна процентна ставка, при цьому застосування стандартної процентної ставки без знижки, не є зміною процентної ставки, порядку ї обчислення та порядку сплати у бік погіршення для клієнта, оскільки надання кредиту за цим договором здійснюється саме на умовах стандартної процентної ставки. Денна процентна ставка за цим договором у разі використання клієнтом права на знижену процентну ставку дорівнює 0,9239% (показник округлений до десятитисячних) та розрахована за формулою: ДПС = (ЗВСК1/ЗРК)/t ? 100%= (49 890,00/15 000,00)/360x100%, де: ДПС – денна процентна ставка; ЗВСК1 – загальні витрати за кредитом при умові застосування зниженої процентної ставки; ЗРК – загальний розмір кредиту; t – строк кредитування у днях (п.1.4.2. Договору).
У п.1.5. Договору сторони узгодили, що орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору складає: за стандартною ставкою за весь строк кредитування 2 729,7900% річних, за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 2 058,0000% річних.
Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору включає суму кредиту, комісію (якщо передбачена договором), проценти за користування кредитом та складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 66 300,00 гривень, за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 64 890,00 гривень (п.1.6. Договору).
У 1.7. Договору сторони обумовили, що загальні витрати за кредитом на дату укладення договору включають комісію (якщо передбачена договором), проценти за користування кредитом та складають: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 51 300,00 гривень, за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 49 890,00 гривень.
Згідно з п.2.1 Договору товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № НОМЕР_1 .
Договір підписано відповідачем ОСОБА_1 09.04.2025 електронним підписом одноразовим ідентифікатором «13700».
Також у матеріалах справи міститься Паспорт споживчого кредиту, який підписаний відповідачем ОСОБА_1 09.04.2025 одноразовим ідентифікатором «13845», який містить всю інформацію про загальну вартість кредиту, в тому числі щодо суми можливих нарахованих відсотків, зокрема, з урахуванням зниженої процентної ставки та за стандартною процентною ставкою.
ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало у повному обсязі, надавши кредит у визначеному розмірі, що стверджується листом ТОВ «Пейтек» № 20251201-883 від 01.12.2025 про зарахування 09.04.2025 платежу у сумі 15 000 гривень на картку № НОМЕР_2 .
28 листопада 2025 року було укладено Договір факторингу №28-11/25/Л, відповідно до якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило позивачу права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 5375298 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 09.04.2025 (надалі - Договір факторингу).
Відповідно до п.1.1 Договору факторингу фактор зобов`язувався передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (залишок по кредиту), плата за кредитом (комісія за надання кредиту та/чи проценти за користування кредитом), неустойка (штраф, пеня) та/або проценти за порушення грошового зобов`язання та інші платежі згідно кредитних договорів (за наявності), право на одержання яких належить клієнту.
Пунктом 4.2.3. Договору факторингу передбачено, що права вимоги вважаються відступленими (переданими) клієнтом та набутими (прийнятими) фактором в день належного підписання сторонами акту приймання-передачі реєстру боржників для друку, за умови виконання фактором вимог цього договору щодо перерахування суми грошових коштів фінансування передбачених розділом 6 договору.
Згідно акту прийому-передачі Реєстру Боржників для друку за Договором факторингу №28-11/25/Л від 28.11.2025, на виконання умов договору факторингу №28-11/25/Л від 28.11.2025, клієнт передав, а фактор прийняв Реєстр боржників для друку з загальною кількістю 2735.
Згідно акту прийому-передачі Реєстру боржників в електронному вигляді за Договором факторингу №28-11/25/Л від 28.11.2025, на виконання умов договору факторингу №28-11/25/Л від 28.11.2025, клієнт передав, а фактор прийняв Реєстр Боржників в електронному вигляді.
Відповідно до реєстру боржників для друку від 28 листопада 2025 року (додаток № 1-1 до договору факторингу від 28 листопада 2025 року № №28-11/25/Л), до ТОВ «Факторинг Партнерс» перейшло право вимоги до відповідача за договором на загальну суму 51 425, 44 грн.
Відповідно до платіжної інструкції № 582480001 від 28 листопада 2025 року ТОВ «Факторинг Партнерс» сплачено ТОВ «Лінеура Україна» 2985965,68 гривень на підставі договору факторингу №28-11/25/Л від 28.11.2025.
За даними поденного Розрахунку заборгованості, складеного первісним кредитором ТОВ «Лінеура Україна» за договором станом на 28.11.2025 заборгованість відповідача становить 51 425,44 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) – 14 999,97 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 28925,47 грн, заборгованість по штрафних санкціях - 7500,00 грн.
За даними Розрахунку заборгованості, складеного позивачем ТОВ «Факторинг Партнерс» заборгованість відповідача за договором станом на 27.04.2026 становила становить 69 380.40 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) – 14 999.97 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 28 925.47 грн., заборгованість за нарахованими процентами згідно Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 17954.96 грн., заборгованість за пенею та/або штрафами - 7500.00 грн. 
Оскільки боржник свої зобов`язання належним чином не виконує, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача вищевказаної заборгованості.
При ухваленні рішення суд керується наступними правовими нормами.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 
Ч. 1 ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно із ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
В силу ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до положень ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).
У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Договір про надання споживчого кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Саме така позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 , від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 22 листопада 2021 року у справі № 234/7719/20, від 17 січня 2022 року у справі № 234/7723/20. 
З матеріалів справи судом встановлено, що 09.04.2025 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено Договір № 5375298 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який був підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «13700» Також відповідачем був підписаний Паспорт споживчого кредиту за допомогою електронного підпису одноразового ідентифікатора «13845». 
Підписавши Договір ОСОБА_1 підтвердив та закріпив те, що сторони договору діяли свідомо, були вільні при його укладенні, у виборі контрагента та умов договору, а також те, що вона умови цілком зрозуміла та приймає їх.
Отже, відповідач добровільно виразив свою волю на укладання Договору відповідно до законодавчо встановленого механізму, шляхом використання електронного цифрового підпису, отримавши у подальшому кредитні кошти на свій рахунок.
Укладання договорів із використанням електронного (цифрового) підпису відповідає приписам Закону України «Про електронну комерцію» від 3 вересня 2015 року № 675-VIII та Закону України «Про електроні документи та електронний документообіг» від 22 травня 2003 року № 851-IV, тобто відповідачкою подано через особистий електронний кабінет на веб-сайті заяву на отримання кредиту за умовами, які визначені кредитором та підтвердив погодження з такими умовами, після чого кредитор надіслав відповідачу на електронну пошту, особистий номер телефону, одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду (одноразовий ідентифікатор дані в електронному вигляду як алфавітно-цифрова послідовність), який відповідач використав для підтвердження підписання кредитних договорів.
Без проходження реєстрації та отримання відповідачем одноразового ідентифікатора (який використовується як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт до особистого кабінету за допомогою паролю та логіна договір з ним не був би укладений.
Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
За приписами частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Із матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Лінеура Україна» у повному обсязі виконало свої зобов`язання за Договором, здійснивши переказ коштів відповідачу на банківську картку шляхом використання вказаних позичальником реквізитів електронного платіжного засобу у сумі 15 000 грн, що підтверджується листом ТОВ «Пейтек» № 20251201-883 від 01.12.2025 про зарахування 09.04.2025 платежу у сумі 15 000 гривень на картку № НОМЕР_2 .
Окрім цього, із розрахунку заборгованості, складеного первісним кредитором вбачається, що відповідач приступив до виконання умов Договору, здійснивши платежі у загальній сумі 3007,32 грн., які розподілені кредитором на оплату тіла кредиту у сумі 0,03 грн, оплату процентів за користування грошовими коштами у сумі 300,29 грн, що підтверджує факт укладення ним договору, розуміння його умов та отримання кредитних коштів.
Часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу. Внесення грошових коштів на рахунок кредитодавця є визнання ним боргу, що у свою чергу, фактично прирівнюється до підтвердження волевиявлення учасника справи на укладення договору. Адже без волевиявлення не існувало б потреби сплачувати заборгованість. З огляду на викладене, волевиявлення позичальника може підтверджуватись як підписанням договору, так і його діями (заповнення формуляра (заявки) на отримання кредиту, часткова або повна сплата заборгованості тощо). Така правова позиція висловлена Верховним Судом у справі № 127/23910/14-ц від 23.12.2020.
Таким чином, суд вважає, що між сторонами був укладений електронний договір кредиту, відповідно до якого відповідач отримав грошові кошти під проценти, на умовах, вказаних в Договорі.
Разом з цим, відповідач свого зобов`язання за вищевказаним Договором не виконав, у передбачений у договорі строк кошти (суму кредиту) не повернув, внаслідок чого у нього виникла заборгованість.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За правилами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановленні договором або законом.
Згідно із ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
За даними поденного Розрахунку заборгованості, складеного первісним кредитором ТОВ «Лінеура Україна» за договором станом на 28.11.2025 заборгованість відповідача становить 51 425,44 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) – 14 999,97 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 28925,47 грн, заборгованість по штрафних санкціях - 7500,00 грн.
За даними Розрахунку заборгованості, складеного позивачем ТОВ «Факторинг Партнерс» заборгованість відповідача за договором станом на 27.04.2026 становила становить 69 380.40 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) – 14 999.97 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 28 925.47 грн., заборгованість за нарахованими процентами згідно Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 17954.96 грн., заборгованість за пенею та/або штрафами - 7500.00 грн. 
Доказів повернення кредитних коштів в повному обсязі матеріали справи не містять, відповідачем протилежного не доведено.
Відтак, за наведених обставин, суд дійшов висновку, що позичальник (відповідач) свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, кредит не повернув, що призвело до виникнення заборгованості.
З урахуванням викладеного суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 14 999,97 гривень слід задовольнити.
Щодо стягнення процентів за користування кредитними коштами суд виходить з наступного.
Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) вказано, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12. Вказаний висновок підтверджено Верховним Судом у постанові від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідач кошти отримав, однак в добровільному порядку не повернув.
Відповідно до умов договору ОСОБА_1 було надано кредит із встановленим строком кредитування у 360 днів, тобто з 09.04.2025 по 03.04.2026. 
Згідно з умовами Договору сторонами погоджено сплату процентів за користування коштами кредиту: стандартна процента ставка становить 0,95% за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредитування, вказаного в п.1.3 цього Договору; Знижена процентна ставка становить 0,0100% за кожен день користування кредитом та застосовується на таких умовах: Якщо клієнт до 18.04.2025 року (включно) сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, клієнт як учасник програми лояльності отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити клієнт за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання клієнтом умов для отримання індивідуальної знижки від товариства, користування кредитом для клієнта здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим договором та доступні для інших клієнтів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. При цьому, клієнт розуміє та погоджується, що застосування зниженої процентної ставки є виключно його правом на отримання індивідуальної знижки лише як учасника програми лояльності та лише за умови виконання ним вимог для ї застосування, передбачених цим договором. Клієнт погоджується, повністю розуміє та поінформований, що у разі невикористання клієнтом права на отримання знижки (невиконання умов для отримання знижки) застосовується стандартна процентна ставка, при цьому застосування стандартної процентної ставки без знижки, не є зміною процентної ставки, порядку ї обчислення та порядку сплати у бік погіршення для клієнта, оскільки надання кредиту за цим договором здійснюється саме на умовах стандартної процентної ставки. Денна процентна ставка за цим договором у разі використання клієнтом права на знижену процентну ставку дорівнює 0,9239%.
Оскільки строк кредитування становить 360 днів, а умова для отримання знижки до 18.04.2025 (сплата коштів в сумі, не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів, або здійснення часткового дострокового повернення кредиту) не була виконана відповідачем, то згідно умов договору слід застосовувати стандартну процентну ставку 0,95% на день.
Із розрахунку заборгованості, складеного первісним кредитором вбачається, що проценти за користування кредитом нараховані по Договору за період з 09.04.2025 по 28.11.2025 у загальному розмірі 31932,76 грн. 
Наведене свідчить про наявність у ТОВ «Лінеура Україна» права на нарахування процентів за процентними ставками за користування кредитом, оскільки такі нарахування відбувались в порядку, передбаченому у вищевказаному Договорі та у межах строку кредитування, з умовами якого позичальник був ознайомлений.
Разом із цим, із наведеного розрахунку вбачається, що відповідач здійснював платежі на погашення заборгованості, які були зараховані в рахунок погашення нарахованих процентів у загальному розмірі 3007, 29 грн. Відтак, залишок непогашених процентів становить 28 925,47 грн грн, виходячи з розрахунку: 31 932,76 грн (загальна сума нарахованих за весь період кредитування процентів) – 3007, 29 грн. (сума сплачених відповідачем процентів) = 28 925,47 грн..
З врахуванням наведеного, розрахунок заборгованості по процентах, складений первісним кредитором ТОВ «Лінеура Україна», у розмірі 28 925,47 гривень суд вважає обґрунтованим.
Щодо стягнення з відповідача штрафних санкцій (штраф, пеня) в розмірі 7500 грн, то суд вважає, що такі вимоги до задоволення не підлягають, у зв`язку з наступним.
Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Оскільки відповідач звільнений від відповідальності за порушення грошового зобов`язання на підставі п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, то підстави для стягнення з відповідача нарахованих штрафних санкцій (штраф, пеня) в розмірі 7500 грн відсутні. 
Отже, у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.
Даючи оцінку переходу прав вимог до позивача, суд виходить з наступного.
Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 516 ЦК України визначено порядок заміни кредитора у зобов`язанні. За змістом цієї норми заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Відповідно до ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина 1 статті 1078 Кодексу).
Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 квітня 2018р. у справі № 914/868/17, від 18 жовтня 2018р. у справі № 910/11965/16.
Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2023р. у справі № 905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі.
Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29 червня 2021р. у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021р. у справі № 334/6972/17, від 27 вересня 2021р. у справі № 5026/886/2012, тощо).
Судом встановлено, що 28 листопада 2025 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Факторинг Партнерс» було укладено договір факторингу №28-11/25/Л, відповідно до якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило позивачу права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 5447245 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 09.04.2025.
Пунктом 4.2.3. Договору факторингу передбачено, що права вимоги вважаються відступленими (переданими) клієнтом та набутими (прийнятими) фактором в день належного підписання сторонами цього договору та акту приймання-передачі реєстру боржників для друку та сплати фактором клієнту суми фінансування, відповідно до п.6.1 розділу 6 Договору.
Також в матеріалах справи міститься Акт прийому-передачі Реєстру Боржників для друку за Договором факторингу №28-11/25/Л від 28.11.2025, реєстр боржників для друку від 28 листопада 2025 року (додаток № 1-1 до договору факторингу від 28 листопада 2025 року № №28-11/25/Л), платіжна інструкція № 582480001 від 28.11.2025.
Договір факторингу підтверджує факт відступлення прав вимоги є дійсним та чинним, відомості про те, що такий оскаржувався в судовому порядку відсутні.
Відтак, до позивача, як до нового кредитора, перейшло право грошової вимоги до відповідача по заборгованості, яка виникла за Договором.
Варто зауважити, що в матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості, проведений позивачем ТОВ «Факторинг Партнерс», відповідно до якого товариство продовжило здійснювати нарахування процентів за Договором з моменту переходу права вимоги, тобто з 28.11.2025 по 03.04.2026. Нарахування здійснені відповідно до умов Договору, за стандартною процентною ставкою 0,95% в розмірі 17954,96 грн. Такий розрахунок проведений в межах строку дії Договору, в силу п. 1.3 Договору, тобто у межах строку кредитування. 
Суд також враховує положення п. п. 1.1., 1.2 Договору факторингу, згідно з яким до фактора переходять права клієнта як первісного кредитора за кредитними договорами в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, зокрема фактор має право здійснювати нарахування та стягнення процентів та/чи процентів, за прострочення виконання грошового зобов`язання (відповідно до статті 625 цивільного кодексу України) за кредитними договорами (в тому числі за періоди, що передували відступленню прав вимоги, якщо такі нарахування не були здійснені клієнтом) за умови дотримання вимог чинного законодавства України, нарахування та стягнення штрафних санкцій за порушення боржниками грошових зобов`язань, нарахування будь-яких платежів і комісій, а також право вимагати у боржників відшкодування збитків, завданих неналежним виконанням грошових зобов`язань, відповідно до законодавства та умов кредитних договорів. З дати відступлення прав вимоги клієнт перестає бути стороною за укладеними кредитними договорами, а фактор стає виключним та єдиним кредитором за укладеними кредитними договорами, згідно з реєстром боржників та набуває всіх прав за ним.
Отже, суд вважає, що ТОВ ««Факторинг Партнерс»» на підставі п 1.1 Договору факторингу мало право нараховувати відсотки за користування кредитом в межах дії строку Договору.
Відповідачем наведені розрахунки не спростовано, власних не проведено, доказів їх неправильності не надано. 
З огляду на це у суду немає підстав сумніватися у обґрунтованості розрахунків, які беруться до уваги як розмір наявної заборгованості перед позивачем.
У зв`язку з наведеним, позовні вимоги слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за договором №5447245 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 09.04.2025 у сумі 61 880,40 грн з яких: заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) – 14 999.97 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 28 925.47 грн., заборгованість за нарахованими процентами згідно Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 17954.96 грн.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує наступне.
Позивач просить стягнути понесені судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 2662,40 грн та правову допомогу в розмірі 16 000 грн.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.
Відповідно до п. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі задоволення позову - на відповідача.
Відповідно до правової позиції, викладеної зокрема у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19) витрати на професійну правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
На підтвердження виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) суду надано: договір про надання правової допомоги №02-07/2024 від 02.07.2024, укладений між ТОВ «Факторинг Партнерс» та АО «Лігал Ассістанс»; заявку на надання юридичної допомоги № 1106 від 02.03.2026; витяг з Акту №31 про надання юридичної допомоги від 31.03.2026, згідно якого сума оплати за надані адвокатські послуги становить 16 000 грн 00 коп.
Суд вважає, що надані документи є належними та допустимими доказами, які підтверджують факт понесення позивачем витрат, що пов`язані з наданою правничою допомогою адвокатом. 
Відтак, враховуючи вищевикладене, перевіривши зміст наведених документів, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд зазначає, що заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу за вказані послуги суд вважає неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг. Заявлену суму відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд вважає завищеною, а тому вона підлягає зменшенню. 
Таким чином, з відповідача у користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати на правову допомогу у розмірі 5 000,00 гривень, що буде відповідати критеріям розумності, співмірності та справедливості.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог
Враховуючи те, що позовні вимоги задоволено частково, тому понесені позивачем витрати на сплату судового збору слід стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача в сумі 2 374,60 грн, виходячи з такого розрахунку: 61 880,40 грн (сума задоволених позовних вимог) : 69380,40 грн. (сума заявлених позовних вимог) х 2662,40 гривень (сума сплаченого судового збору за подання позовної заяви через систему « Електронний суд»).
Керуючись ст. ст. 2, 141,206, 259, 263-265, 268, 273, 280-284, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» заборгованість за Договором № 5447245 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 09.04.2025 у сумі 61 880 (Шістдесят одна тисяча вісімсот вісімдесят) гривень 40 копійок, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) – 14 999,97 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 28 925.47 грн., заборгованість за нарахованими процентами згідно Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 17954.96 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» судовий збір в сумі 2 374 (Дві тисячі триста сімдесят чотири ) гривень 60 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» судові витрати, понесені на професійну правничу допомогу в сумі 5 000 (п`ять тисяч гривень).
В задоволенні решти вимог – відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду до закінчення строку карантину.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення складено 14.09.2026.

Відомості про учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» (ЄДРПОУ 42640371, адреса: м. Київ, вул. Ґедройця Єжи, 6, офіс 521), 
Відповідач: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ).

Суддя:       М.  В.  Мельникович