Харківський окружний адміністративний суд
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2026 р. № 520/16800/26 
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Полях Н.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, місто Харків, майдан Свободи, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, код ЄДРПОУ 14099344) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И В:
До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач з адміністративним позовом, в якому просить суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо обмеження граничним (максимальним) розміром пенсії ОСОБА_1 , з 01.03.2025 року 2025 року в розмірі 27899,88 грн., всупереч рішенню Харківського окружного адміністративного суду від 27.02.2026 р. у справі № 520/27895/25;
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо обмеження граничним (максимальним) розміром пенсії ОСОБА_1 , з 01.01.2026 року 25 950,00 грн., та всупереч рішенню Харківського окружного адміністративного суду від 27.02.2025 р. у справі № 520/27895/25, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.08.2025 року у справі № 520/9577/25, та ст. 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 1778 від 30.12.2025 р. «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2026 році у період воєнного стану»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснювати нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 у повному обсязі з урахуванням усіх підвищень, надбавок та проведених індексацій, з 01.03.2025(зокрема, виходячи з суми 29774,88 грн станом на 01.03.2025 року) без обмеження її граничним (максимальним) розміром на виконання рішення суду від 27.02.2026 р. по справі №520/27895/25;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснювати нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 у повному обсязі з урахуванням усіх підвищень, надбавок та проведених індексацій, з 01.01.2026 (зокрема, виходячи з суми з 01.01.2026 року 29 938,68 грн , станом на 01.01.2026 року, та з 01.03.2026 року 33 182,43 грн.) без обмеження її граничним (максимальним) розміром на виконання рішення суду від 27.02.2026 р. та ст. 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 1778 від 30.12.2025 р. «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2026 році у період воєнного стану»;
- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду (збитки) у вигляді недоотриманої пенсії за період з 01.01.2025 р. по 01.06.2026 р. у розмірі 93 821,31 грн (дев`яносто три тисячі вісімсот двадцять одна гривня 31 копійка);
- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень 00 копійок.
В обґрунтування позову зазначено, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо обмеження граничним (максимальним) розміром пенсії ОСОБА_1 , з 01.03.2025 року 2025 року в розмірі 27899,88 грн., всупереч рішенню Харківського окружного адміністративного суду від 27.02.2026 р. у справі № 520/27895/25 та з 01.01.2026 року 25 950,00 грн., та всупереч рішенню Харківського окружного адміністративного суду від 27.02.2025 р. у справі № 520/27895/25, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.08.2025 року у справі № 520/9577/25, та ст. 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 1778 від 30.12.2025 р. «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2026 році у період воєнного стану» є протиправними.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі.
Сторони були належним чином повідомлені про відкриття провадження у справі.
Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що у спірних правовідносинах він діяв згідно чинного законодавства. 
У відповіді на відзив позивач додатково аргументував свою правову позицію у спірних правовідносинах.
Керуючись приписами ст. 171, 257, 262 КАС України, суд зазначає, що розгляд позовної заяви здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження.
Згідно з ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
З огляду на вказане вище, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до приписів ч. 4 ст. 229 КАС України, оскільки розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи згідно із приписами ст. 258 КАС України, то фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.
Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримує пенсію відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». 
Відповідно до ч. 4. ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.02.2026 у справі №520/27895/25 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – задоволено частково. Визнано протиправними дії головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо обмеження граничним (максимальним) розміром пенсії ОСОБА_1 при здійсненні перерахунку пенсії з 01.01.2025. Зобов`язано головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати та виплатити пенсію ОСОБА_1 з 01.01.2025 без обмеження граничним (максимальним) розміром. В решті частини позовних вимог – відмовлено.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду 04.08.2025 у справі №520/9577/25 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,- задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо обмеження пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2022 року по теперішні час, максимальним розміром пенсії, з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, установлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити з 01.01.2022 року перерахунок і виплату ОСОБА_1 пенсії по інвалідності, без обмеження максимального розміру пенсії, з урахуванням сум підвищення, доплат та індексації пенсії за 2022, 2023, 2024, 2025 рік. Відмовлено в задоволені інших вимог.
В адміністративному позові позивач посилається на те, що відповідач здійснив обмеження граничним (максимальним) розміром пенсії з 01.03.2025 в розмірі 27899,88 грн., всупереч рішенню Харківського окружного адміністративного суду від 27.02.2026 р. у справі № 520/27895/25 та з 01.01.2026 року 25 950,00 грн., та всупереч рішенню Харківського окружного адміністративного суду від 27.02.2025 р. у справі № 520/27895/25, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.08.2025 року у справі № 520/9577/25, та ст. 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 1778 від 30.12.2025 р. «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2026 році у період воєнного стану», що є протиправним.
16.03.2026 позивач звернувся до відповідача зі скаргою щодо пенсійного забезпечення ОСОБА_1 .
Листом від 14.04.2026 №24769-19319/С-03/8-2000/26 відповідач повідомив, що на виконання рішень Харківського окружного адміністративного суду від 10.11.2020 по справі №520/11181/2020, з датою набрання законної сили 22.03.2021, нараховано різницю в пенсії за період з 01.01.2017 по 30.04.2021 в сумі 244623,59 грн., та компенсацію втрати частини доходів у розмірі 38178,31 грн. В жовтні 2025 року розпочато виплату за судовим рішенням по справі №520/11181/2020 та виплачено 869,05 грн.; від 30.08.2021 по справі №520/9445/21, з датою набрання законної сили 20.12.2021, нараховано різницю в пенсії за період з 01.01.2017 по 31.01.2022 в сумі 160342,56 грн.; від 04.08.2025 по справі №520/9577/25, з датою набрання законної сили 04.09.2025, нараховано різницю в пенсії за період з 01.01.2022 по 31.10.2025 в сумі 24468,33 грн. В листопаді 2025 року розпочато виплату за судовим рішенням по справі №520/9577/25 та виплачено 17036 гривень 18 копійок. Розмір пенсії за судовим рішенням №520/9577/25 з 01.01.2026 становить 29774 гривні 88 копійок. З 01.01.2026 року Вам проведено перерахунок пенсії відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» від 03.12.2025 року, у зв`язку з чим розмір пенсії до виплати з 01.01.2026 становить 25950 гривень.
Вважаючи дії відповідача протиправними та такими, що порушили права позивача, останній звернувся із даним адміністративним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спеціальним законом, який регулює правовідносини в сфері пенсійного забезпечення осіб, які перебували на військовій службі є Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" від 09.04.1992 за № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262-ХІІ).
Відповідно до ч. 1 ст. 64 Закону № 2262-ХІІ у разі якщо пенсії, призначені військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію згідно з цим Законом, та членам їх сімей у попередньому календарному році та до дати індексації пенсії включно у році, в якому проводиться індексація пенсій, не перераховувалися відповідно до ч. 4 ст. 63 цього Закону, для забезпечення їх індексації проводиться перерахунок пенсій у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, із застосуванням коефіцієнта збільшення, що визначається відповідно до ч. 2 ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Сума індексації враховується під час подальшого перерахунку пенсії відповідно до статті 63 цього Закону.
Щодо позовних вимог у частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснювати нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 у повному обсязі з урахуванням усіх підвищень, надбавок та проведених індексацій, з 01.01.2026 (зокрема, виходячи з суми з 01.01.2026 року 29 938,68 грн , станом на 01.01.2026 року, та з 01.03.2026 року 33 182,43 грн.) без обмеження її граничним (максимальним) розміром на виконання рішення суду від 27.02.2026 р. та ст. 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 1778 від 30.12.2025 р. «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2026 році у період воєнного стану, суд зазначає наступне.
Так, відповідно до протоколу перерахунку пенсії позивача з 01.01.2026 (пенсійна справа №2006005856 - Державний департамент з питань виконання покарань), підсумок пенсії (з надбавками): 29938,68 грн, з урахуванням максимального розміру пенсії::29774.88 грн, з 01.03.2026 - 25950.00 грн.
Окрім вказаного, відповідач у відповіді на позовну заяву вказав наступне: "у зв`язку зі збільшенням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, розмір пенсії з 01.01.2026 - 29938,68 грн., з урахуванням максимального розміру - 29774,88, а до виплати склав - 25950 гривень".
Тобто наявними в матеріалах справи доказами підтверджується та визнається відповідачем, що з 01.01.2026 пенсійним органом проведено перерахунок пенсії позивача, за наслідками якого обмежено йому до виплати пенсію максимальним розміром.
Суд зазначає, що приписами ст. 30 Закону України "Про Державний бюджет України на 2026 рік" від 03.12.2025 № 4695-IX установлено, що у 2026 році у період дії воєнного стану в Україні пенсії, призначені (перераховані) відповідно до Митного кодексу України, законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про Національний банк України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про дипломатичну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про судову експертизу", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", "Про наукову і науково-технічну діяльність", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року № 379/95-ВР "Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України" (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством), розмір яких (пенсійної виплати) перевищує десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, виплачуються із застосуванням до суми перевищення коефіцієнтів у розмірах і порядку, визначених Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до статті 30 Закону України Про Державний бюджет України на 2026 рік Кабінетом Міністрів України прийнято постанову "Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2026 році у період воєнного стану" від 30.12.2025 № 1778 (далі по тексту - Постанова № 1778), яка набрала чинності та застосовується з 1 січня 2026 року.
Пунктом 1 Постанови № 1778 установлено, що у період воєнного стану у 2026 році пенсії (пенсійні виплати), призначені (перераховані) відповідно до Митного кодексу України, Законів України Про державну службу, Про прокуратуру, Про статус народного депутата України, Про Національний банк України, Про Кабінет Міністрів України, Про дипломатичну службу, Про службу в органах місцевого самоврядування, Про судову експертизу, Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів, Про наукову і науково-технічну діяльність, Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 р. № 379/95-ВР Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством), розмір яких перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачуються із застосуванням коефіцієнтів до відповідних сум перевищення:
до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, та не перевищує 11 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, - 0,5;
до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 11 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, та не перевищує 13 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, - 0,4;
до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 13 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, та не перевищує 17 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, - 0,3;
до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 17 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, та не перевищує 21 розмір прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, - 0,2;
до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 21 розмір прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, - 0,1.
Для осіб, які отримують пенсії (пенсійні виплати) у розмірі, визначеному в абзаці першому цього пункту, та мають право на пенсію відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування і в яких розмір пенсії, обчисленої відповідно до частини першої статті 27, абзацу другого частини першої статті 28 і статті 29 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, коефіцієнти застосовуються до відповідних сум перевищення пенсії, призначеної (перерахованої) відповідно до актів законодавства, зазначених в абзаці першому цього пункту, понад суму пенсії, обчислену відповідно до частини першої статті 27, абзацу другого частини першої статті 28 і статті 29 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Пунктом 2 Постанови № 1778 установлено, що в період воєнного стану у 2026 році коефіцієнти, визначені пунктом 1 цієї постанови, не застосовуються до пенсій (пенсійних виплат) осіб, які брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, брали безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, а також до пенсій в разі втрати годувальника, призначених членам сім`ї загиблих (померлих, зниклих безвісти) таких осіб, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру ветеранів війни, отриманими Пенсійним фондом України у порядку інформаційної взаємодії з Міністерством у справах ветеранів.
Таким чином, у період воєнного стану у 2026 році пенсії (пенсійні виплати), призначені (перераховані) відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством), розмір яких перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачуються із застосуванням встановлених коефіцієнтів до відповідних сум перевищення пенсії.
Тобто, приписами ст. 30 Закону України "Про Державний бюджет України на 2026 рік" та Постанови №1778 запроваджено тимчасове (на 2026 рік) застосування до призначених (перерахованих) пенсій (пенсійних виплат) певної категорії осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за Законом №2262-ХІІ, коефіцієнтів зменшення пенсії, отже вказаними положеннями законодавства фактично встановлено інше (додаткове) регулювання відносин, відмінне від того, що встановлено Законом №2262-ХІІ та "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", що в свою чергу суперечить приписам вже згаданої вище норми статті 1-1 Закону №2262-ХІІ, яка є спеціальною у законодавчому регулюванні відносин у сфері пенсійного забезпечення осіб, які перебували на військовій службі, та деяких інших осіб.
Окрім того, застосування до призначених (перерахованих) пенсій (пенсійних виплат) певної категорії осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за Законом №2262-ХІІ, коефіцієнтів зменшення пенсії згідно статті 30 Закону України "Про Державний бюджет України на 2026 рік" та пункту 1 Постанови №1778 фактично призводить до обмеження конституційного права такої категорії осіб на належний соціальний захист, що передбачений спеціальним законом.
При цьому, суд зазначає, що Конституційний Суд України в пункті 4 мотивувальної частини рішення від 28 серпня 2020 року №10-р/2020 зазначав, що предмет закону про Державний бюджет України чітко визначений у Конституції України, а тому цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов`язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України (абзац восьмий пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 9 липня 2007 року №6-рп/2007). Крім того, виходячи з того, що предмет регулювання Бюджетного кодексу України (далі - Кодекс), так само, як і предмет регулювання законів України про Державний бюджет України на кожний рік, є спеціальним, що обумовлено положеннями пункту 1 частини другої статті 92 Основного Закону України, Конституційний Суд України в Рішенні від 27 лютого 2020 року №3-р/2020 дійшов висновку, що Кодексом не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію або скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України (абзац восьмий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини). Враховуючи викладене, Конституційний Суд України вкотре наголошує на тому, що скасування чи зміна законом про Державний бюджет України обсягу прав і гарантій та законодавчого регулювання, передбачених у спеціальних законах, суперечить статті 6, частині другій статті 19, статті 130 Конституції України.
Таким чином, зміна правового регулювання відносин у сфері пенсійного забезпечення осіб, які перебували на військовій службі, та деяких інших осіб можлива лише у випадку внесення відповідних змін до Законів №2262-ХІІ та "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а інші нормативно-правові акти підлягають застосуванню лише у випадку їх прийняття відповідно до цих законів.
Судом встановлено, що при перерахунку пенсії позивача з 01.01.2026 відповідачем застосовано до розміру пенсії позивача обмеженням максимальним розміром та коефіцієнти пониження пенсії згідно постанови КМУ від 13.12.2025 № 1778 та визначено до виплати розмір пенсії з урахуванням відповідних обмеження та коефіцієнтів.
Суд зазначає, що такий перерахунок і виплата пенсії не пов`язані із збільшенням рівня грошового забезпечення, наданням передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиттям на державному рівні заходів, спрямованих на соціальний захист, а також із забезпеченням єдності умов та норм пенсійного забезпечення осіб, які мають право на пенсію за Законом №2262-ХІІ.
Отже, суд дійшов висновку, що застосування при обчисленні (перерахунку) розміру пенсій громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі та інших осіб, які мають право на пенсію за Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" № 2262-ХІІ, положень статті 30 Закону України "Про Державний бюджет України на 2026 рік" № 4695-IX та постанови Кабінету Міністрів України "Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2026 році у період воєнного стану" № 1778 від 30.12.2025, якими передбачено виплату таких пенсій, із застосуванням коефіцієнтів до суми пенсії, яка перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність (що фактично призводить до обмеження розміру таких пенсій), є протиправним та таким, що обмежує гарантоване право на належний соціальний захист, передбачене статтею 46 Конституції України.
Подібна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 27.10.2025 у справі № 380/8835/25, від 06.11.2025 у справі № 460/2027/25, від 10.11.2025 у справі №560/4848/25, від 11.11.2025 у справі №560/5858/25 та від 12.11.2025 у справі № 400/1994/25, в яких спірним було питання щодо виплати пенсії без застосування понижуючих коефіцієнтів, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 03 січня 2025 року № 1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період дії воєнного стану».
Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Доводи пенсійного органу про відсутність підстав для виплати пенсії без урахування коефіцієнтів, з посиланням на приписи ст. 30 Закону України "Про Державний бюджет України на 2026 рік", п. 1 Постанови № 1778 від 30.12.2025 "Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2026 році у період воєнного стану" також є не обґрунтованими, оскільки суперечать наведеним вище висновкам суду щодо протиправності дій відповідача у спірних правовідносинах.
Таким чином, відповідач зобов`язаний виплатити позивачу пенсію з 01.01.2026 без застосування коефіцієнтів до відповідних сум перевищення, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2025 № 1778 "Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2026 році у період воєнного стану".
Також, щодо обмеження пенсії максимальним розміром суд зазначає, що Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію щодо застосування норм права у спорах, пов`язаних з обмеженням максимальним розміром пенсій, призначених відповідно до Закону України №2262-XII. Зокрема, у постановах від 16.12.2021 у справі № 400/2085/19, від 20.07.2022 у справі № 340/2476/21, від 25.07.2022 у справі № 580/3451/21, від 30.08.2022 у справі № 440/994/20, від 17.03.2023 у справі № 340/3144/21 та інших Верховний Суд дійшов висновку про те, що у правовідносинах щодо призначення та перерахунку пенсій відповідно до Закону України №2262-XII норми зазначеного закону підлягають застосуванню з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016, у зв`язку з чим будь-яке обмеження максимального розміру зазначених пенсій є протиправним.
У Рішенні від 20.12.2016 № 7-рп/2016 Конституційний Суд України зазначив, що в Конституції України виокремлюються певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави; до них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі, у тому числі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, органах, що забезпечують суверенітет і територіальну цілісність, її економічну та інформаційну безпеку (рішення від 20.03.2002 № 5-рп/2002, від 17.03.2004 № 7-рп/2004). Організаційно-правові та економічні заходи, спрямовані на забезпечення належного соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей пов`язані не з втратою працездатності, безробіттям або відсутністю достатніх засобів для існування (стаття 46 Конституції України), а особливістю виконуваних ними обов`язків щодо забезпечення однієї з найважливіших функцій держави - захисту суверенітету, територіальної цілісності України (частина перша статті 17 Основного Закону України). Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена, зокрема, тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (абзац другий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 20.03.2002 № 5-рп/2002, абзац четвертий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 17.03.2004 № 7-рп/2004). Заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, у зв`язку, зокрема, з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені.
З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо обмеження граничним (максимальним) розміром пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2026 року та зобов`язує Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити з 01.01.2026 нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження її граничним (максимальним) розміром, з урахуванням раніше виплачених сум.
Щодо позовних вимог у частині зобов`язання відповідача здійснювати перерахунок та виплату у повному обсязі з урахуванням усіх підвищень, надбавок та проведених індексацій (зокрема, виходячи з суми з 01.01.2026 року 29 938,68 грн , станом на 01.01.2026 року, та з 01.03.2026 року 33 182,43 грн.) на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.02.2025 р. у справі № 520/27895/25, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.08.2025 року у справі № 520/9577/25 та ст. 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 1778 від 30.12.2025 р. «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2026 році у період воєнного стану», суд зазначає наступне.
Згідно з ч.2 ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси (ч.1 ст.5 КАС України).
Згідно з вимогами ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Виходячи з системного тлумачення зазначених положень законодавства вбачається, що особа має право звернутись до адміністративного суду з позовом у разі, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб`єкта владних повноважень) порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. При цьому, обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач. Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.
Тобто, в розумінні КАС України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним за встановленням судом факту їх порушення.
Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.
З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд має пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Аналогічний висновок щодо застосування норм права наведений у постановах Верховного Суду від 16.04.2020 року у справі №825/1549/17, від 14.09.2020 року у справі №560/2120/20.
Таким чином, обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушення саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема, наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.
Враховуючи, що відповідачем ще не проведено перерахунок пенсії позивача, то наразі відсутні підстави вважати, що відповідачем під час виконання рішення суду у цій справі не буде враховано вищевказаних судових рішень.
Разом із тим, у матеріалах справи відсутні докази застосування положень Постанови Кабінету Міністрів України № 1778 від 30.12.2025 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2026 році у період воєнного стану» до пенсії позивача.
Також суд вважає, що позовні вимоги щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області "здійснювати" виплату позивачу пенсію зверненими на майбутнє.
Позовні вимоги у вказаній частині звернені на майбутнє та не є порушеними, як наслідок, не підлягають задоволенню. 
Окрім вказаного, суд приходить до висновку про неможливість втручання в дискреційні повноваження відповідача, а отже, не вбачає правових підстав для задоволення позовної вимоги щодо зобов`язання відповідача здійснювати перерахунок та виплату у повному обсязі з урахуванням усіх підвищень, надбавок та проведених індексацій (зокрема, виходячи з суми з 01.01.2026 року 29 938,68 грн , станом на 01.01.2026 року, та з 01.03.2026 року 33 182,43 грн.) з огляду на те, що розмір пенсії підлягає визначенню не судом, а відповідачем за наслідками виконання рішення суду.
Щодо позовних вимог у частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснювати нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 у повному обсязі з урахуванням усіх підвищень, надбавок та проведених індексацій, з 01.03.2025 (зокрема, виходячи з суми 29774,88 грн станом на 01.03.2025 року) без обмеження її граничним (максимальним) розміром на виконання рішення суду від 27.02.2026 р. по справі №520/27895/25, суд зазначає наступне.
Суд наголошує увагу, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.02.2026 у справі №520/27895/25 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – задоволено частково. Визнано протиправними дії головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо обмеження граничним (максимальним) розміром пенсії ОСОБА_1 при здійсненні перерахунку пенсії з 01.01.2025. Зобов`язано головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати та виплатити пенсію ОСОБА_1 з 01.01.2025 без обмеження граничним (максимальним) розміром. В решті частини позовних вимог – відмовлено.
Разом із тим положеннями ч. 2 ст. 14, ч. 1 ст. 370 КАС України передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.02.2026 по справі № 520/27895/25 з датою набрання законної сили 31.03.2026 у травні 2026 року проведено перерахунок пенсії з 01.01.2025 без обмеження максимальним розміром. Після перерахунку підсумок пенсії станом на 01.01.2025 року склав 27899,88 гривень. 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду 04.08.2025 у справі №520/9577/25 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо обмеження пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2022 року по теперішні час, максимальним розміром пенсії, з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, установлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити з 01.01.2022 року перерахунок і виплату ОСОБА_1 пенсії по інвалідності, без обмеження максимального розміру пенсії, з урахуванням сум підвищення, доплат та індексації пенсії за 2022, 2023, 2024, 2025 рік. Відмовлено в задоволені інших вимог.
Від так, питання обмеження пенсії ОСОБА_1 граничним (максимальним) розміром у 2025 році та підвищення, доплат та індексації пенсії за 2025 рік були предметом розгляду у справах №520/27895/25 та №520/9577/25.
За результатом перерахунку нараховано різницю в пенсії за період з 01.01.2022 по 31.10.2025 у розмірі 10963,30 грн., яку внесено до Реєстру судових рішень.
У грудні 2025 року після надходження інформації від Міністерства у справах ветеранів про безпосередню участь ОСОБА_1 у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, яка наявна Єдиному державному реєстрі ветеранів війни, виконання рішення суду 04.08.2025 по справі №520/9577/25 переглянуто.
З 04.09.2025 проведено перерахунок пенсії без застосування понижуючих коефіцієнтів відповідно до п. 1 постанови № 1 від 03.01.2025 року.
За результатом перерахунку донараховано різницю в пенсії за період з 04.09.2025 по 31.12.2025 в сумі 13505,03 грн., яку внесено до Реєстру судових рішень.
Розмір пенсії з 04.09.2025 склав 29774 гривень 88 копійок, що підтверджується перерахунком пенсії позивача з 01.01.2025 та 01.10.2025.
Ч. 5 ст. 372 КАС України визначено, що процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах, вирішує суддя адміністративного суду одноособово, якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Аналіз наведених вище приписів свідчить про те, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 686/23317/13-а та від 16.02.2019 у справі № 816/2016/17.
Ст. 382 КАС України визначені спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення та інше.
Відповідно до вимог ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.
Наведені положення КАС України мають на меті забезпечити належне виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання нового позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.
Враховуючи вищенаведене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог у вказаній частині. 
Щодо позовних вимог у частині стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду (збитки) у вигляді недоотриманої пенсії за період з 01.01.2025 р. по 01.06.2026 р. у розмірі 93 821,31 грн (дев`яносто три тисячі вісімсот двадцять одна гривня 31 копійка).
Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Частиною 1 статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Суд зазначає, що вимога позивача про стягнення матеріальної шкоди у розмірі недоотриманої пенсії є необґрунтованою.
Невиплачена пенсія не є збитками (матеріальною шкодою), а становить суму пенсійних виплат, право на отримання яких є предметом спірних правовідносин. У разі встановлення протиправності дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень належним способом захисту є зобов`язання здійснити нарахування та виплату відповідних сум пенсії, а не їх стягнення як матеріальної шкоди.
Отже, позивач фактично ототожнює суму невиплаченої пенсії із завданою матеріальною шкодою, хоча вони є різними правовими категоріями. Матеріальна шкода є наслідком порушення права та підлягає відшкодуванню за наявності всіх елементів складу цивільного правопорушення, тоді як невиплачена пенсія є предметом основної вимоги про поновлення порушеного права на пенсійне забезпечення.
Таким чином, у разі задоволення позовних вимог поновлення права позивача здійснюється шляхом виплати належних сум пенсії, а не шляхом їх стягнення як матеріальної шкоди, що виключає підстави для задоволення цієї позовної вимоги.
Щодо позовних вимог у частині стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень 00 копійок.
Згідно із статтею 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно із статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховним Судом від 30.01.2018 року у справі № 804/2252/14, яка, в силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України, враховується судом при розгляді цього спору.
За приписами п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Разом з тим, позивачем не надано обґрунтованих пояснень щодо стягнення моральної шкоди, а також доказів погіршення його здоров`я внаслідок дій з боку відповідача (медичних довідок, висновків тощо).
Суд зазначає, що для задоволення вимоги про відшкодування моральної шкоди, відповідно до наведених вище норм, позивач зобов`язаний довести:
факт завдання йому моральних страждань (їх наявність, глибину, характер);
наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями та завданою шкодою.
Доказів настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, які у розумінні ст. 23 ЦК України є підставою для відшкодування моральної шкоди, позивачем також не надано.
Суд звертає увагу на те, що позивачем не зазначено конкретних фактів, які б у системному зв`язку з рішеннями, діями (бездіяльністю) відповідачів утворювали підстави для стягнення з останніх моральної шкоди.
Таким чином, позивачем жодним чином не обґрунтовано підстав для стягнення моральної шкоди, не надано жодних доказів заподіяння йому або членам його сім`ї душевних страждань рішеннями, діями (бездіяльністю) відповідача, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок незаконних дій або бездіяльності відповідача.
При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Крім зазначеного, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Суд вказує на те, що позивач жодним чином не обґрунтовує заявлений розмір моральної шкоди.
Разом з тим, саме по собі таке твердження позивача не є підставою для стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 100 000 грн, оскільки позивачем доводиться, а судом оцінюється наявність та розмір такої шкоди в кожному окремому випадку.
Враховуючи те, що позивачем належним чином не доведені факти заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат, наявності причинного зв`язку між шкодою і діянням відповідача та вини останніх в заподіянні позивачу страждань та втрат, а також не зазначено, з чого позивач виходив при оцінюванні заподіяної йому моральної шкоди, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову у частині позовних вимог про стягнення відшкодування за завдану моральну шкоду у сумі 100 000 грн з відповідача.
Зазначений висновок суду відповідає позиції Верховного Суду, викладеній, зокрема, у постановах від 21.02.2020 року у справі № 363/3520/16-а, від 21.02.2020 року у справі №628/3028/16-а та від 15.04.2020 року у справі №815/63/18, яка в силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України враховується судом при розгляді цієї справи.
Таким чином, суд зазначає, що позивачем не доведено тієї обставини, що йому було завдано моральну шкоду в сумі 100 000 грн, у зв`язку з чим, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в зазначеній частині.
Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.
Розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 295 КАС України, суд
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, майдан Свободи, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, код ЄДРПОУ 14099344) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково. 
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, місто Харків, майдан Свободи, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, код ЄДРПОУ 14099344) щодо обмеження граничним (максимальним) розміром пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з 01.01.2026.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, місто Харків, майдан Свободи, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, код ЄДРПОУ 14099344) здійснити з 01.01.2026 нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) без обмеження її граничним (максимальним) розміром, з урахуванням раніше виплачених сум.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 14 вересня 2026 року.

Суддя Н.А. Полях