ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
10 вересня 2026 року справа №200/1298/26 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 травня 2026 року (повне судове рішення складено 22 травня 2026 року) у справі № 200/1298/26 (суддя в І інстанції Абдукадирова К.Е.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - відповідач-1) та Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі - відповідач-2) в якій, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсію у разі втрати годувальника, призначеної за ч. 1 ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", згідно розпорядження №197186 від 24.11.2016 та обрахованої згідно довідки про заробітну плату за роботу в зоні відчуження м. Чорнобиль з 11.07.1987 по 12.08.1987, у розмірі відшкодування фактичних збитків ОСОБА_2 ;
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області за №914430197186 від 27.08.2025;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області поновити та здійснити перерахунок й виплату пенсії у разі втрати годувальника ОСОБА_1 , призначену за ч. 1 ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", згідно довідки про заробітну плату за роботу в зоні відчуження м. Чорнобиль з 11.07.1987 по 12.08.1987, у розмірі відшкодування фактичних збитків по матеріалах пенсійної справи ОСОБА_2 починаючи з 01.09.2025 з врахуванням виплачених сум.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на підставі розпорядження № 197186 від 24.11.2016 Головним УПФУ в Донецькій області з 01.12.2016 позивачу призначена й здійснюється виплата пенсії у разі втрати годувальника ОСОБА_2 на підставі ч. 1 ст. ст. 54 Закону України №796-ХІІ.
Зазначає, що станом на 01.09.2025 розрахунок пенсії проведений на підставі довідки про заробітну плату за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків по матеріалах пенсійної справи ОСОБА_2 померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Станом на 01.09.2025 розмір пенсії становив з обмеженнями 23610 грн.
Рішенням Головного УПФУ в Донецькій області № 91443 0197186 від 27.08.2025 позивачу припинено виплату пенсії в цьому розмірі, здійснено її перерахунок за частиною 3 ст. 59 Закону України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастроф” виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З 01.09.2025 розмір пенсії зменшено до 12776,65 грн.

Позивач вважає такі дії відповідача протиправними та такими, що суперечать чинному законодавству України.

Ухвалою суду від 06 травня 2026 року прийнято заяву позивача про уточнення позовних вимог. Залучено Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області в якості другого відповідача. 

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 22 травня 2026 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо перерахунку з 01.09.2025 призначеної ОСОБА_1 пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня відповідного року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області відновити з 01.09.2025 нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» шляхом обчислення її із заробітку, одержаного померлим годувальником за роботу в зоні відчуження, з урахуванням виплачених сум.
В іншій частині позовних вимог – відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач-1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що під час перевірки електронної пенсійної справи Позивачки було встановлено, що відповідно до довідки про відрядження, померлий годувальник ОСОБА_2 перебував у м. Чорнобиль з 11.07.1987 по 12.08.1987. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів Української РСР від 23.07.1991 № 106 в зазначений період м. Чорнобиль належало до Зони 1. Згідно з довідкою про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження розрахунок заробітної плати проведено з середньої кратності Зони 0, 1 та 2. Крім того відсутні документи, які підтверджують роботу в позаурочний час.
З огляду на наведене, з 01.09.2025 електронна пенсійна справа ОСОБА_1 приведена у відповідність до вимог чинного законодавства. Розмір пенсії обчислено виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня відповідного року, з урахуванням усіх належних надбавок і підвищень, як це передбачено статтями 54 і 57 Закону № 796.
Водночас, приведення пенсії у відповідність до вимог чинного законодавства не може кваліфікуватися як порушення прав Позивачки.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 19.09.2018 у справі № 752/16491/14-а, зміна розміру пенсії, зумовлена набранням чинності новими нормативно-правовими актами, не є звуженням чи скасуванням вже набутого права, якщо вона здійснюється в межах законодавчих приписів. 
Таким чином, дії Головного управління мали виключно правозастосовчий характер та не порушували прав і законних інтересів ОСОБА_1 .

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач-2 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_1 до 01.10.2025 перебувала на обліку в головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області та отримувала пенсію по втраті годувальника згідно статті 54 Закону України Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі — Закон № 796). З 01.10.2025 перебуває на обліку в головному управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.
Перерахунок пенсії на виконання Рішення Конституційного Суду України від 20.03.2024 проведено за документами, наявними в електронній пенсійній справі, зокрема довідками про заробітну плату за роботу в зоні відчуження.
Згідно з довідкою про відрядження, ОСОБА_2 перебував у м. Чорнобилі з 11.07.1987 по 12.08.1987, яке у цей період відповідно до постанови Кабінету Міністрів Української РСР від 23.07.1991 № 106 належало до зони небезпеки 1. Водночас заробітну плату померлого годувальника визначено із середньої кратності зон небезпеки 0, 1 та 2. Документи, що підтверджують роботу надурочно, у пенсійній справі відсутні.
З огляду на це з 01.09.2025 пенсію ОСОБА_1 у зв`язку з втратою годувальника обчислено відповідно до пункту 9-1 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210, із застосуванням п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2021 року. Розмір пенсії становить 12 776,65 грн.
За таких обставин підстав для обчислення пенсії відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із заробітку, одержаного годувальником за роботу в зоні відчуження, не встановлено.
Отже, висновок суду першої інстанції про протиправність перерахунку пенсії з 01.09.2025 із застосуванням п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати та про необхідність її обчислення із заробітку годувальника за роботу в зоні відчуження є помилковим та необґрунтованим.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з таких підстав.

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) з 01.12.2016 до 01.10.2025 перебувала на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області та отримувала пенсію по втраті годувальника згідно статті 54 Закону України Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі — Закон № 796).
З 01.10.2025 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, що не є спірним між сторонами.
З протоколів про перерахунок пенсії позивача № 914430197186 від 10.03.2025 встановлено, що позивач отримує пенсію відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», розмір якої з 01.03.2025 становив 23610.00 грн, а середній заробіток для розрахунку пенсії становив 8913.83 грн. З 1 вересня 2025 року позивачу перераховано пенсію, її розмір склав 12776.65 грн, а середній заробіток для розрахунку пенсії становив 8913.83 грн
29.09.2025 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою, в якій просила повідомити правову підставу для зменшення розміру пенсії у разі втрати годувальника з 23610 грн. до 12966,45 грн.
16.10.2025 Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області листом №13696-12735/К-03/8-2200/25 повідомила позивача, що до 01.10.2025 заявник перебувала на обліку в головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області. З 15.11.2016 призначена пенсія по втраті годувальника згідно статті 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
З 01.09.2025 розмір пенсії по втраті годувальника обчислено з врахуванням п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати та становить 12776,65 грн, розрахунок наступний:
8913,83 грн (середня заробітна плата в галузях економіки України за 2014 - 2016 роки 3764,40 грн х 1,17 х 1,11 х 1,11 х 1,14 х 1.197 х 1,0796 х 1,115) х 2,90126 = 25861,34 грн х /2 (відношення кількості непрацездатних членів сім`ї до кількості таких членів сім`ї з урахуванням потерпілого) + 113,88 грн (щомісячна компенсація непрацездатному члену сім`ї за втрату годувальника через ЧК) - 267,90 грн (обмеження в індексації з 01.03.2023, оскільки відповідно до пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році» від 24.02.2023 № 168 розмір збільшення пенсії в результаті перерахунку пенсії, не може перевищувати 1500 грн) = 12776,65 грн.
3 01.10.2025 заявник перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області. ГУПФУ в Хмельницькій області направлено запит до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо надання інформації про причини зменшення розміру пенсії з 01.09.2025.
Про надходження відповіді від Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області заявника буде повідомлено.
24.11.2025 Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області листом №2200-0304-8/89348 в доповнення до листа від 16.10.2025 № 13656-12735/К-03/8-2200/25, згідно інформації, наданої листом Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 30.10.2025 № 0500- 0307-9/113431, щодо зменшення розміру пенсії з 01.09.2025 повідомило позивача про наступне. Згідно довідки про відрядження, чоловік заявника, ОСОБА_2 , знаходився у м. Чорнобиль з 11.07.1987 по 12.08.1987, яке відповідно до постанови Кабінету Міністрів Української РСР від 23.07.1991 № 106, в зазначений період відносилось до зони небезпеки 1. Згідно довідки про заробітну плату за роботу в зоні відчуження, розрахунок заробітної плати чоловіка проведено з середньої кратності зон небезпеки 0, 1 та 2. Крім того, в матеріалах пенсійної справи відсутні документи, які підтверджують роботу у надурочний час. Враховуючи зазначене, спеціалістами Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області розмір пенсії у зв`язку з втратою годувальника з 01.09.2025 обчислено з врахуванням п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати встановленої законом на 1 січня 2021 року згідно пункту 9-1 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210, та становить 12776,65 грн.
Позивач, вважаючи дії відповідача протиправними, а свої законні права порушеними, звернувся з даним позовом до суду.

При ухваленні рішення апеляційний суд виходив з наступних мотивів та керувався такими положеннями законодавства.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Правовідносини щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорії зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту населення врегульовані Законом України від 28 лютого 1991 року № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі – Закон № 796-XII).
За змістом статті 1 Закону № 796-XII цей нормативно-правовий акт спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території.
Державна політика в галузі соціального захисту потерпілих від Чорнобильської катастрофи та створення умов проживання і праці на забруднених територіях базується на принципах, зокрема, соціального захисту людей, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Так, відповідно до ч. 1 і ч. 2 статті 54 Закону № 796-XII передбачено, що пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.
В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу в зоні відчуження у 1986– 1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців.
Частинами 4 і 5 ст. 57 Закону № 796-XII установлено, що для обчислення пенсії по інвалідності відповідно до статті 54 цього Закону особам із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, визначених статтею 10 цього Закону, стосовно яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, особам, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, внаслідок чого стали особами з інвалідністю, а також пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи за осіб з їх числа за бажанням особи, яка звернулася за пенсією, заробітна плата (дохід) визначається виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.
Порядок визначення заробітної плати (доходу), у тому числі заробітної плати (доходу), передбаченої частиною четвертою цієї статті, для обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, призначеної відповідно до статті 54 цього Закону, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210.
Судом установлено, що розмір пенсії позивача до 31.08.2025 обчислювався відповідно до ч. 1 ст. 54 Закону № 796-XII.
З 01.09.2025 ГУ ПФУ в Донецькій області перерахувало пенсію позивача, її розмір пенсії з 01.09.2025 обчислено виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати. Тобто відповідно до ч. 4 ст. 57 Закону № 796-XII.
Водночас суд звертає увагу на те, що застосування припису ч. 4 ст. 57 Закону № 796-XII передбачає висловлення бажанням особи, яка звернулася за пенсією.
Як випливає з обставин справи, ОСОБА_1 не висловлювала бажання на розрахунок її пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, установленої законом на 1 січня відповідного року.
Відповідач посилається на відсутність первинних документів, у тому числі довідки про заробітну плату за роботу в зоні відчуження та документів, на підставі яких можливо визначити часову тарифну ставку, нарахування та виплати премії, причини застосування кратності по відповідній зоні небезпеки з урахуванням 100 % тарифної ставки, які підлягають врахуванню при обчисленні пенсії.
Проте, указані обставини не були перешкодою для розрахунку пенсії позивача до 31.08.2025 включно.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про протиправність перерахунку пенсії позивача з 01.09.2025 виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, установленої законом на 1 січня відповідного року.
Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).
На підставі викладеного, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності та з урахуванням того, що позивачем доведено правомірність пред`явленого позову, а відповідачем доводи позовної заяви не були спростовані, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду. 
Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 травня 2026 року у справі № 200/1298/26 – залишити без змін.
Повне судове рішення – 10 вересня 2026 року.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук