Справа № 420/4600/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 липня 2026 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просить:
1. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №156050031030 від 23.01.2026р. про відмову в призначенні пенсії.
2. Зобов`язати Відповідача 2 (Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області) зарахувати до страхового стажу позивачки період роботи з 15.05.1991р. по 31.10.1993р. 
3. Зобов`язати Відповідача 2 (Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області) призначити та виплачувати пенсію позивачці з моменту досягнення пенсійного віку, а саме: з 12.01.2026р. довічно. 
4. Судові витрати стягнути з Відповідача.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Одеса. Щодо своєї трудової діяльності, позивач, зокрема, зазначила, що 15.05.1991р. в Асоціацію «АСКИС» прийнята оператором ЕВМ. 01.03.1992р. переведена на посаду інженера-програміста. 01.07.1992р. асоціація «АСКИС» перейменована в СП «Ірен» на підставі розпорядження №181 від 01.07.1992р. Представника Президента України. 01.10.1993р. переведена на посаду бухгалтера касира структурного підрозділу «Ірен-ТС». 31.10.1993р. звільнена за власним бажанням. 01.11.1993р. ВКПФ «Комтек» прийнята на посаду бухгалтера. 01.031.994р. переведена на посаду інженера-технолога. 01.06.1995р. переведена на посаду інженера-програміста. 11.03.1998р. звільнена зв власним бажанням. Вказані відомості відображені у трудовій книжці НОМЕР_1 . 
16.01.2026р. Позивачка звернулась до Відповідача 2 - ГУ ПФУ в Одеській області з заявою про призначення пенсії за віком. 23.01.2026р. Відповідачем 1 - ГУ ПФУ в Житомирській області прийнято рішення №156050031030 про відмову в призначенні пенсії. Підставою для відмови у призначені пенсії стала відсутність необхідного страхового стажу – до страхового стажу не зараховано період роботи з 15.05.1991р. по 31.10.1993р. оскільки звільнення з роботи завірено печаткою, яка не придатна для сприйняття. Відповідно до оскаржуваного рішення страховий стаж становить 31 рік 10 місяців 11 днів. 
Позивач вважає рішення ГУ ПФУ в Житомирській області №156050031030 від 23.01.2026р. про відмову в призначенні пенсії незаконними, а право ОСОБА_1 на отримання пенсії за віком - порушеним.
Позивач посилається на приписи ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. № 1788-ХІІ, де вказано, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Також, позивач посилається на ПКМУ від 12.08.1993 № 637, якою затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки аби відповідних записів у ній.
Позивач вважає, що вона, як особа, на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачі трудових книжок, не може нести відповідальність за неправильність, неточність/ неповноту внесених до її трудової книжки відомостей, і, як наслідок, невірне заповнення трудової книжки не може бути підставою для прийняття органом Пенсійного фонду України рішення про відмову у призначені пенсії. 
Позивач вказує, що згідно запису №9 позивачка була прийнята оператором ЕВМ до асоціації «АКСИС». Згідно запису №11 асоціація «Аксис» була перейменована в СП «Ірен». Згідно запису №12 позивачка була переведена на посаду бухгалтера-касира до структурного підрозділу «Ірен-ТС», звідки і була звільнена 31.10.1993р. Позивач вважає, що з вказаних записів у трудовій книжці чітко вбачається, в якій організації позивачка працювала та з якої організації була звільнена, з якої дати прийнята на роботу та якою датою звільнена. Наведена в оскаржуваному рішенні підстава для відмови у призначені пенсії, на думку позивача, є звичайним формалізмом. Позивач вважає, що відповідач 1 протиправно не зарахував до її страхового стажу період роботи з 15.05.1991р. по 31.10.1993р. 
Позивачка вказує, що вона народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким чином досягла пенсійного віку 12.01.2026р. З заявою про призначення пенсії Позивачка звернулась до відповідача 2 16.01.2026р., тобто звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку. Станом на дату звернення (16.01.2026р.) до органів пенсійного фонду позивачка досягла пенсійного віку – 60 років. Позивач вважає, що стаж роботи відповідно до записів у трудовій книжці становить 34 роки 0 місяців 15 днів, що згідно приписів ч. 1 ст. 26 закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є достатнім для призначення пенсії за віком. Позивач вважає, що рішення ГУ ПФУ в Житомирській області №156050031030 від 23.01.2026р. про відмову в призначенні пенсії є незаконними, а право ОСОБА_1 на отримання пенсії за віком порушеним, внаслідок чого позивачка змушена звернутись до суду за захистом своїх прав. 
Ухвалою судді від 23.02.2026 року відкрито провадження у справі. Ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами. Також, судом ухвалено про витребування від відповідача належним чином засвідчених копій матеріалів пенсійної справи позивача для долучення до матеріалів справи.
На виконання ухвали суду від відповідача ГУ ПФУ в Одеській області 09.03.2026р. до суду надійшли завірені копії пенсійної справи позивача (а.с.40 – 74).
12.03.2026р. від відповідача ГУ ПФУ в Житомирській області через систему “Електронний суд” до суду надійшли копії пенсійної справи позивача та відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказав, що позовні вимоги вважає безпідставним та необґрунтованим, а дії Управління - законними і вмотивованими, просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 
Відповідач вказує, що позивач, ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації м. Одеса, Одеська обл., 24.09.2025 р. звернулася до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою № 691 для призначення позивачу пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". За принципом екстериторіальності було розглянуто заяву Позивача та за результатами розгляду такої заяви було прийнято Рішення № 156050031030 від 23.01.2025 про відмову у призначенні пенсії через відсутність необхідного страхового стажу. 
Відповідач ГУ ПФУ в Житомирській області вказує, що пенсійний вік визначений статтею 26 Закону №1058 становить 60 років. Частина перша статті 26 Закону №1058 визначає, що право на призначення пенсії за віком мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року- не менше 33 років, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2028 року– не менше 25 років, після досягнення віку 65 років– не менше 15 років. Відповідно до абзацу 2 частини 4 ст. 26 Закону 1058 наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою- третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії. 
Відповідач вказує, що до страхового стажу позивача не зараховано:- період роботи відповідно трудової книжки НОМЕР_1 від 20.07.1984: з 15.05.1991 по 31.10.1993, оскільки звільнення з роботи завірено печаткою, яка не придатна для сприйняття. Інші документи, передбачені п.3 Порядку №637 відсутні. Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування до страхового стажу враховано всі періоди трудової діяльності. За поданими документами та даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку страховий стаж становить 31 рік 10 місяців 11 днів. Відповідач вважає, що позивач матиме право на пенсійну виплату з 13.01.2029, або при набутті необхідного стажу роботи. 
03.03.2026р. від відповідача ГУ ПФУ в Одеській області через систему “Електронний суд” до суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с.33-35), в якому відповідач вказав, що позовні вимоги вважає безпідставним та необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню і просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 
Відповідач вказує, що позивач ІНФОРМАЦІЯ_2 , 16.01.2026 звернулася до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком згідно Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 № 1058-IV . 
Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію - ГУ ПФУ у Житомирській області, яке було уповноважене розглянути подану позивачем заяву. 23.01.2026 ГУ ПФУ у Житомирській області на підставі заяви та наданих документів було винесено Рішення №156050031030 про відмову в призначенні пенсії за віком згідно Закону №1058-IV. До страхового стажу згідно наданих документів не враховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки звільнення з роботи завірено печаткою, яка не придатна для сприйняття. 
Відповідач посилається на п. 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників № 58, затвердженої Міністерством праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту України від 29.07.1993 - запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер. Згідно п. 4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. Відповідач вказує, що у Головного управління була відсутня можливість встановити правильність/легітимність запису в трудовій книжці, тому вказаний період не може бути зараховано до страхового стажу позивача. 
Дослідивши в письмовому провадженні наявні в матеріалах справи докази, суд встановив такі обставини.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом (а.с.10-11).
16.01.2026р. позивачка звернулась до органів Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком. Заява позивачки про призначення пенсії за принципом екстериторіальності передана на розгляд до ГУ ПФУ в Житомирській області.
23.01.2026р. ГУ ПФУ в Житомирській області прийнято рішення №156050031030 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 (а.с. 12-13). Підставою для відмови у призначені пенсії стала відсутність необхідного страхового стажу (не менше 33 років) – до страхового стажу не зараховано період роботи з 15.05.1991р. по 31.10.1993р., оскільки звільнення з роботи завірено печаткою, яка не придатна для сприйняття. Відповідно до оскаржуваного рішення страховий стаж позивачки становить 31 рік 10 місяців 11 днів. 
Також судом встановлено, шо відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 (а.с.17-19), позивачка 15.05.1991р. прийнята на роботу до Асоціації «АСКИС» на посаду оператора ЕВМ. 
01.03.1992р. переведена на посаду інженера-програміста. 
01.07.1992р. асоціація «Аскис» перейменована в СП «Ірен» на підставі розпорядження №181 від 01.07.1992р. Представника Президента України. 
01.10.1993р. позивачка переведена на посаду бухгалтера-касира структурного підрозділу «Ірен-ТС». 
31.10.1993р. позивачка звільнена за власним бажанням. 
Розглядаючи даний спір, суд виходить з наступного.
Згідно приписів статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Статтею 26 Закону № 1058-ІV, яка визначає умови призначення пенсії за віком, передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення відповідного віку та за наявності відповідного страхового стажу.
Відповідно до частин 1 та 2 ст. 24 Закону №1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
До набрання чинності Законом України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» питання пенсійного забезпечення, в тому числі й порядок обчислення стажу для призначення пенсій, регулювалися Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII « Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788-XII).
Відповідно до частини 1 статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
В пункті 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637), також закріплено положення, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях визначався Інструкцією, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 №162 (далі - Інструкція №162), що втратила чинність на підставі наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58.
Відповідно до абзацу першого пункту 1.1. Інструкції № 162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.
Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження і заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільнені - в день звільнень повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження) (п.2.3 Інструкції № 162).
Пунктом 4.1 Інструкції № 162 передбачено, що при звільненні робітника чи службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Також, згідно п.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 р. № 58 (далі - Інструкція № 58) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.
За змістом п.2.2-2.4 Інструкції № 58 заповнення трудової книжки вперше провадиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.
До трудової книжки вносяться:
Відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення;
відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України;
відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.
Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Відповідно до п.4 Постанови КМ України №301 від 27 квітня 1993 р. №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Отже, з вищенаведених норм випливає, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у її трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період, якщо з наявних записів можливо встановити період роботи працівника на підприємстві.
У зв`язку з викладеним, суд зазначає, що недоліки заповнення трудової книжки, виявлені відповідачем щодо завіряння запису після звільнення з роботи печаткою, в якій не проглядається назва організації, не можуть спростовувати відомості, наявні у трудовій книжці, та позбавити особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового (страхового) стажу.
Таким чином, всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством. Самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису, проставлення печатки не передбачено. Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника та проставлення печаток покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.
Суд зауважує, що будь-яких неправильностей чи неточностей у внесенні записів до трудової книжки позивача відповідачем взагалі не було встановлено. Усі записи містять підстави їх внесення (з датою та номером наказу), засвідчені уповноваженою на ведення трудових книжок посадовою особою підприємства.
Отже, позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи та ці записи є доказами для підтвердження її трудового (страхового) стажу.
Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На позивача не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці.
З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, щодо якої такі порушення було вчинено, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.08.2019 р. по справі № 654/890/17 (провадження № К/9901/22832/18), від 06.02.2018 у справі № 677/277/17.
Також, варто зазначити, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, та проставлення печаток, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.
Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
У постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
У зв`язку з наведеним, суд зазначає, що сумніви відповідача ГУ ПФУ у Житомирській області не можуть спростовувати відомості, наявні у трудовій книжці, та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового (страхового) стажу.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем ГУ ПФУ у Житомирській області протиправно відмовлено позивачу у врахуванні періоду її трудової діяльності з 15.05.1991р. по 31.10.1993р. згідно трудової книжки позивача.
Отже, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області від 23.01.2026р. №156050031030 слід визнати протиправним та скасувати.
Скасовуючи вказане рішення, суд також вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області, яке за принципом екстериторіальності було уповноважене на розгляд заяви позивача, зарахувати позивачу до страхового стажу період роботи: 15.05.1991р. по 31.10.1993р. та з урахуванням вказаного страхового (трудового) стажу призначити пенсію за віком з 13.01.2026р.
Суд враховує приписи п.1 ч.1 ст.45 Закону № 1058-IV, згідно якої пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: 1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Отже, пенсію позивачу ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка звернулася до органів ПФУ 16.01.2026р. з заявою про призначення пенсії (у межах тримісячного строку), слід призначити з 13.01.2026р., тобто з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, а не з 12.01.2026 як помилково вважає позивачка. Тому в цій частині (щодо дати призначення пенсії) вимоги позивачки слід задовольнити частково.
Також суд бере до увагу ті обставини, що позивачка відповідає усім умовам щодо призначення пенсії за віком, визначеним ст.26 Закону № 1058, а саме: на 12.01.2026 року позивачка досягла пенсійного віку 60 років, на момент досягнення цього віку (у період з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року) позивачка має страховий стаж не менше 33 років, зокрема, її страховий стаж становить 34 роки 3 місяці 28 днів (складається з врахованого відповідачем стажу 31 рік 10 місяців 11 днів та протиправно неврахованого відповідачем стажу 2 роки 5 місяців 17 днів).
При цьому, вимоги позивача до ГУ ПФУ в Одеській області є безпідставними, оскільки вказаний орган ПФУ заяву позивача не розглядав та не повноважний приймати за нею рішення. Обов`язок виплачувати пенсію виникає у пенсійного органу за місцем проживання пенсіонера лише після прийняття уповноваженим органом ПФУ рішення про призначення пенсії. Наразі питання саме щодо виплати пенсії (за відсутності рішення про призначення) не є спірним. Тому в задоволенні вказаних позовних вимог до ГУ ПФУ в Одеській області слід відмовити.
Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до частини 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно ст.139 КАС України, задовольняючи вимоги позивача до ГУ ПФУ в Житомирській області, суд стягує з вказаного відповідача, який прийняв протиправне рішення, за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача понесені останнім судові витрати в сумі 1064,96 грн (3328 грн * 0,4 * 0,8). При цьому, часткове задоволення позову не впливає на розподіл судових витрат. 
Керуючись ст. ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, 139, 241-246, 262, 293 КАС України, суд,
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (адреса: вул.Канатна, буд.83, м.Одеса, 65012, код ЄДРПОУ 20987385), Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області області (адреса: 10003, м. Житомир, вул. Ольжича, 7, код ЄДРПОУ 13559341) - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №156050031030 від 23.01.2026р. про відмову в призначенні пенсії.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 15.05.1991р. по 31.10.1993р. та з урахуванням вказаного страхового (трудового) стажу призначити пенсію за віком ОСОБА_1 з 13.01.2026р. довічно.
У решті позову - відмовити.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1064,96 грн (одна тисяча шістдесят чотири гривні 96 копійок).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Андрухів