УКРАЇНА
Житомирський апеляційний суд 

Справа №274/4435/26 Головуючий у 1-й інст. Базюк Ю. П. 
Номер провадження №33/4805/1312/26
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач Рябенька Т. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2026 року м.Житомир
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду Рябенька Т.С., за участі секретаря Хрус С.А., адвоката Сидоренка В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Житомирі апеляційну скаргу адвоката Сидоренка Володимира Вікторовича, подану в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 12 серпня 2026 року, якою останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП
в с т а н о в и л а:
Постановою судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 12 серпня 2026 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. 
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір 665 грн.60 коп..
Згідно з постановою судді місцевого суду, 14.06.2026 о 00 год. 36 хв. в м. Бердичеві по вул. Чуднівській, 67, ОСОБА_1 керував автомобілем MITSUBISHI GRANDIS, державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з ротової порожнини, порушення мови, нестійка хода). Від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду, адвокат Сидоренко В.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати, провадження у справі закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення, посилаючись на незаконність та необґрунтованість постанови, яка ухвалена з порушенням норм процесуального права та не відповідає фактичним обставинам справи. Зазначає, що суд не врахував, що ОСОБА_1 інкриміновано відмову від проходження огляду на стан сп`яніння. Матеріали справи не містять жодних даних про керування транспортним засобом ОСОБА_1 , тобто перебування транспортного засобу в стані руху, під керуванням ОСОБА_1 , без належного підтвердження, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, тобто виконував функції водія, поліцейські не мали повноважень вимагати проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки керування транспортним засобом є обов`язковою ознакою ч.1 ст.130 КУпАП. Посилається на те, що в своїх письмових поясненнях ОСОБА_2 звертає увагу, що саме він керував транспортним засобом, батько – ОСОБА_1 сидів на пасажирському місці. Відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння була обґрунтована тим, що він неодноразово повідомляв поліцейських, що він не був за кермом. Вважає, що суд першої інстанції не врахував, що в матеріалах справи відсутнє відео з 00:37:00 год по 00:45:33 год. Відео починається з того, що ОСОБА_1 як і його син ОСОБА_2 стоять біля транспортного засобу разом з поліцейськими. Зазначає, що після того як ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на місці зупинки поліцейський не запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в найближчому закладі охорони здоров`я, а відразу почав складати протокол про адміністративне правопорушення, що є порушенням процедури огляду. Стверджує, що відеозйомка велась не безперервно. Поліцейські не роз`яснили ОСОБА_1 те, що відмова від проходження огляду прирівнюється за наслідками до керування транспортним засобом в стані сп`яніння. Наголошує, що поліцейські, знаючи те, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем не викликали військову службу правопорядку, чим порушили вимоги ст.266-1 КУпАП. Вважає, що дії ОСОБА_1 як військовослужбовця, повинні були кваліфікуватись за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Згідно зі ст. 245 КУпАП України, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, про що наголошується в ст. 251 КУпАП.
Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Висновок судді місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у відмові в проходженні огляду на стан сп`яніння, з правовою кваліфікацією таких дій за ч.1 ст.130 КУпАП за обставин, установлених у постанові судді місцевого суду, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами.
Так, з протоколу по адміністративне правопорушення серії ААД №755753 14.06.2026 о 00 год. 36 хв. в м. Бердичеві по вул. Чуднівській, 67, ОСОБА_1 керував автомобілем MITSUBISHI GRANDIS, державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з ротової порожнини, порушення мови, нестійка хода). Від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с.3).
За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
За правилами частин 2-5 ст.266 КУпАП, огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних засобів із застосуванням технічних засобів відеозапису, а у разі незгоди особи на проведення огляду з використанням спеціальних технічних засобів або у разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. 
Частиною 1 ст. 130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об`єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Як встановлено під час апеляційного розгляду, суддя місцевого суду надав належну оцінку всім доказам у справі, проаналізував їх у сукупності та взаємозв`язку, і дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Так, з наявного в матеріалах справи відеозапису з нагрудної камери поліцейського вбачається, що працівниками поліції о 00:45 14.06.2026 за допомогою проблискових маячків зупинили автомобіль MITSUBISHI GRANDIS, державний номерний знак НОМЕР_1 , оскільки не горіла підсвітка номерних знаків. Працівники поліції запитують у водія чи вживали алкогольні напої та називають наявні ознаки: запах алкоголю з порожнини рота, незв`язна мова. ОСОБА_1 відповідає, що не вживав, забрав дитину. При цьому зазначає, якби ви були нормальні хлопці, ви б таким не займались. Поліцейський відповідає, я собі не дозволяю сідати за кермо в стані сп`яніння. ОСОБА_1 зазначає, я вийшов нормальний з-за керма. Поліцейські пропонують пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою алкотестера Драгер як на місці зупинки транспортного засобу так і в найближчому медичному закладі. ОСОБА_1 категорично відповідає не хочу. Зазначає: "я після поранення, а ви мені будете оце…, ви мене знімаєте…. Коли я хотів пройти медичний огляд мене загребли і завезли в ДШВ. Я з 2022 року на війні" (вживає нецензурну лексику). Поліцейські зазначають, потрібно було викликати таксі. ОСОБА_1 відповідає я виїхав забрав дитину. Номера не освічуються дві лампочки згоріли можеш мені зробити зауваження. Поліцейські відповідають, що законом не передбачене таке покарання. Попереджають, що за відмову від проходження огляду буде складено протокол. Пропонують знову (00:48) пройти огляд в медичному закладі. Гринік відповідає: "я не відмовляюсь, але не буду проходити, я тільки вийшов з лікарні". Поліцейські кажуть: "якщо нам не довіряєте, то їдемо в лікарню". ОСОБА_1 відповідає: "я нікому не довіряю". Поліцейські роз`яснюють права, передбачені ст.268 КУпАП та ст.63 Конституції України. На що ОСОБА_1 відповідає не читай я їх знаю.
ОСОБА_1 зазначає працівникам поліції: "коли ви побуваєте там, де був я..." На що поліцейські говорять: "велика пошана". При цьому постійно перебиває працівників поліції. Вказує, що я пиво пив. Поліцейські говорять, що пиво не покаже. ОСОБА_1 : "пиво смердить. Якби ви були б нормальні, звертається до поліцейських, було б все добре".
Працівники поліції запитують чи будете знайомитися з протоколом. Відповідає нічого не буду ставити, що хочете, те пишіть, ви нелюди. Працівники поліції зазначають, що відсторонений від керування.
При цьому апеляційний суд зауважує, що син на відеозаписі жодного разу не вказав, що був за кермом, а батько був пасажиром.

Дослідивши матеріали справи та всебічно оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає безпідставними та відхиляє доводи захисника про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, а також твердження скарги про наявність показань сина особи, яка притягається до відповідальності, щодо керування автівкою саме ним.
Згідно зі ст. 251 КУпАП, належними та допустимими доказами у справі є, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення та відеозапис з технічних засобів фіксації.
Судом під час дослідження безпосереднього відеозапису з нагрудної камери поліцейського від 14.06.2026 встановлено, що на відеозаписі повністю відсутні будь-які висловлювання чи свідчення сина ОСОБА_2 про те, що саме він здійснював керування транспортним засобом. Таким чином, зазначені доводи захисника, викладені в скарзі, не знаходять свого підтвердження матеріалами справи, є очевидно надуманими та спростовуються першоджерелом доказової інформації.
Натомість, судом об`єктивно зафіксовано, що під час спілкування з працівниками поліції безпосередньо на місці зупинки, ОСОБА_1 у добровільній та усній формі самостійно підтвердив факт керування транспортним засобом, зазначивши, що він «поїхав дитину забрати».
За змістом ст. 252 КУпАП, орган, посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Суд розцінює усне визнання ОСОБА_1 факту поїздки, зафіксоване на відео, як належний доказ набуття ним статусу водія в розумінні Правил дорожнього руху. 
За таких обставин, оскільки факт перебування ОСОБА_1 у статусі водія є доведеним, вимоги працівників поліції щодо проходження огляду на стан сп`яніння є цілком законними, а процедура виявлення правопорушення дотриманою.
Суд відхиляє доводи апеляційної скарги захисника про те, що суд першої інстанції не врахував відсутність у матеріалах справи відеозапису у проміжку часу з 00:37:00 год по 00:45:33 год, з огляду на таке.
Чинне законодавство України, зокрема Інструкція із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, не містить вимог щодо зобов`язання поліцейського здійснювати безперервну (щохвилинну) відеофіксацію всього часу свого перебування на чергуванні чи всього процесу спілкування з особою, якщо це не стосується безпосереднього виявлення та фіксації правопорушення або процесуальних дій.
Як убачається з матеріалів справи та дослідженого відеозапису, наявний у справі цифровий носій містить повну, чітку та послідовну фіксацію ключових обставин правопорушення, а саме: озвучення ОСОБА_1 факту керування транспортним засобом «поїхав дитину забрати»; виявлення у нього працівниками поліції явних ознак алкогольного сп`яніння; висловлення законної вимоги поліцейських пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу «Драгер» або в медичному закладі; категоричну відмову ОСОБА_1 від проходження такого огляду .
Той факт, що відеозапис розпочинається з моменту, коли ОСОБА_1 та його син вже стоять біля автомобіля поряд із поліцейськими, жодним чином не нівелює доказового значення запису. 
Матеріали відеофіксації в повному обсязі відображають склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суттю якого у даному випадку є саме відмова водія від проходження огляду на стан сп`яніння, а не процес зупинки чи очікування.
Жодних доказів того, що у проміжок часу з 00:37:00 год по 00:45:33 год з боку поліцейських відбувалися дії, які б свідчили про фальсифікацію матеріалів, фізичний чи психологічний тиск, захистом суду не надано. Сам по собі факт відсутності відеозапису за вказані кілька хвилин не спростовує тих обставин, які вже належним чином зафіксовані на наявному відео і підтверджують вину особи.
За таких обставин, відсутність у матеріалах справи відеозапису окремого короткого проміжку часу не є підставою для визнання інших наявних доказів недопустимими та не свідчить про неповноту дослідження обставин справи судом першої інстанції.
Суд також відхиляє доводи апеляційної скарги захисника про порушення поліцейськими процедури огляду через те, що ОСОБА_1 після відмови від огляду на місці начебто не було запропоновано пройти такий огляд у найближчому закладі охорони здоров`я, з огляду на таке.
Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду на стан сп`яніння регламентований ст. 266 КУпАП та Порядком, затвердженим Постановою КМУ № 1372. Дійсно, у разі незгоди водіїв із результатами огляду на місці або його відмови від проведення такого огляду, огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Разом з тим, диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
З дослідженого в судовому засіданні відеозапису з бодікамери поліцейського вбачається, що ОСОБА_1 на пропозицію працівників поліції пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу висловив категоричну та беззастережну відмову від проходження огляду загалом, не виявивши при цьому жодного бажання, ініціативи чи згоди реалізувати своє право на проходження такого огляду в медичному закладі.
Крім того, відмовляючись від підписання протоколу про адміністративне правопорушення під відеозапис, ОСОБА_1 був ознайомлений із суттю інкримінованого порушення, однак жодних зауважень чи вимог негайно доставити його до медичного закладу для спростування стану сп`яніння не висловив.
Законодавство не передбачає примусового доставлення особи до медзакладу у разі її повної відмови. Тому дії поліцейських щодо оформлення протоколу на місці є абсолютно законними.
Таким чином, дії поліцейських щодо складання протоколу після категоричної відмови особи від огляду є правомірними, відповідають вимогам ст. 266 КУпАП, а доводи захисника про порушення процедури є неспроможними та спростовуються поведінкою самого водія на місці події.
Адвокат просить визнати відеозапис неналежним доказом.
Відеозапис повністю відповідає вимогам ст. 251 КУпАП, оскільки він: фіксує реальний хід подій. Чітко відображає відмову водія від огляду, що є складовою правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Долучений до матеріалів справи у встановленому законом порядку на відповідному носії. Жодних ознак монтажу, фальсифікації чи порушення прав водія під час фіксації не встановлено. Відео є належним, допустимим та ключовим доказом у справі, який спростовує позицію захисту.
Та обставина, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, не спростовує наявності в його діях ознак адміністративного проступку, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за вчинення якого він несе відповідальність як загальний суб`єкт правопорушення. 
Доказів, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом Збройних Сил України та інших військових формувань суду не надано.
Згідно з судовою практикою, встановлення наявності ознак сп`яніння належить до виключних повноважень працівників поліції. Поліцейський самостійно виявляє та оцінює ці ознаки на місці зупинки.
Суд вважає безпідставними та відхиляє доводи апеляційної скарги захисника про те, що дії ОСОБА_1 , як військовослужбовця, мали бути кваліфіковані за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, з огляду на таке.
Стаття 172-20 КУпАП розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів розміщена в Главі 13-Б КУпАП, яка передбачає відповідальність за військові адміністративні правопорушення. Об`єктом цього правопорушення є встановлений порядок несення військової служби, військова дисципліна та громадський порядок на території військових частин або під час виконання обов`язків військової служби.
Натомість, ст. 130 КУпАП розміщена в Главі 10 КУпАП та регулює правовідносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Об`єктом цього правопорушення є безпека дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників. Суб`єктом цього правопорушення є будь-яка особа, яка керує транспортним засобом, незалежно від її професії, роду занять чи наявності статусу військовослужбовця.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 15 КУпАП, військовослужбовці за адміністративні правопорушення несуть відповідальність за дисциплінарними статутами. Проте, ч. 2 ст. 15 КУпАП містить чітке виключення: за порушення правил дорожнього руху, включаючи ст. 130 КУпАП, військовослужбовці несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах нарівні з іншими громадянами.
Крім того, диспозиція ч. 3 ст. 172-20 КУпАП передбачає відповідальність за перебування на території військових частин або виконання обов`язків військової служби в стані сп`яніння, тоді як ОСОБА_1 вчинив правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху на дорозі загального користування як водій приватного транспортного засобу.
Спроба захисту перекваліфікувати дії особи на статтю 172-20 КУпАП суперечить вимогам закону, оскільки норми ст. 130 КУпАП є спеціальними та пріоритетними у випадку фіксації відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння під час керування транспортним засобом.
За таких обставин, кваліфікація дій ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП є повністю правильною та законною.
Відповідно до ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Керування транспортним засобом у стані сп`яніння, або відмова від огляду є правопорушенням із високим ступенем суспільної небезпеки, оскільки створює пряму загрозу життю та здоров`ю учасників дорожнього руху.
Водій ОСОБА_1 діяв умисно, повністю усвідомлював характер своїх дій та категорично відмовився від проходження огляду. 
Визначена санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП міра покарання (штраф та позбавлення права керування) є безальтернативною, справедливою та повністю відповідає принципу індивідуалізації. Вона є необхідною та достатньою для виховання особи та запобігання новим правопорушенням.
Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, будь-яких вагомих доказів та доводів на спростування правильності висновків суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не надано.
Враховуючи наведене, приходжу до висновку про те, що при розгляді даної справи суддя місцевого суду повною мірою дотримався вимог ст. ст. 245, 251, 252, 278, 280, 283 КУпАП, правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, та не спростовуються доводами апеляційної скарги.
За таких обставин, підстав для скасування чи зміни постанови судді місцевого суду відносно ОСОБА_1 немає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу адвоката Сидоренка Володимира Вікторовича, подану в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а постанову судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 12 серпня 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя           Т.С.Рябенька