КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 943/387/26
провадження № 22-ц/824/11132/2026

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:
судді - доповідача Кирилюк Г. М.
суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.
при секретарі Черняк Д. Ю. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про встановлення факту смерті, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Селецької Олени Віталіївни на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 06 квітня 2026 року в складі судді Катющенко В. П.,

установив:

27.02.2026 ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просив встановити факт смерті громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Львові Львівської області, внаслідок тілесних ушкоджень, отриманих у дорожньо-транспортній пригоді 17 листопада 2024 року.
В обґрунтування поданої заяви зазначив, що він є сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
11.01.2013 його батько - ОСОБА_3 , змінив прізвище та ім`я на ОСОБА_2 .
Після державної реєстрації зміни імені, на ім`я ОСОБА_2 07.03.2013 було видано паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , а 03.04.2013 - картку платника податків із РНОКПП НОМЕР_2 . 
Разом з тим, після зміни імені ОСОБА_4 було отримано також паспорт громадянина України у формі ID-картки № НОМЕР_3 від 30.05.2019 на ім`я ОСОБА_3 та паспорт у формі ID-картки № НОМЕР_4 від 01.11.2019 на ім`я ОСОБА_2 .
Таким чином, одна й та сама особа у різні періоди використовувала персональні дані як ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_5 ) та як ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ). 
З матеріалів кримінального провадження №12024141210000600 від 17.11.2024 вбачається, що 17.11.2024 близько 07:15 год. на автодорозі Київ-Чоп на 468 км поблизу с. Ожидів Золочівського району Львівської області сталася ДТП, унаслідок якої пасажир ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримав тяжкі тілесні ушкодження. 
Згідно з висновком судово-медичної експертизи від 30.12.2024 №241/24 встановлено, що смерть настала внаслідок тупої поєднаної травми, отриманої під час ДТП 17.11.2024, що перебуває у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.
Відповідно до довідки про причину смерті від 03.12.2024 №241/24, а також свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 від 04.12.2024, ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Львові Львівської області помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Вироком Буського районного суду Львівської області від 22.04.2025 у справі №943/67/25, залишеним без змін ухвалою Львівського апеляційного суду від 04.08.2025, встановлено, що пасажир автомобіля - сином якого є потерпілий ОСОБА_1 - був саме ОСОБА_3 , який відповідно до свідоцтва про зміну імені змінив прізвище та ім`я на ОСОБА_2 та мав інший РНОКПП НОМЕР_2 .
Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина. Однак у зв`язку з наявністю двох різних РНОКПП та використанням різних персональних даних, відкриття спадкової справи після смерті ОСОБА_2 не вбачається можливим без встановлення судом відповідного юридичного факту, реєстрації смерті та отримання свідоцтва про смерть. 
За відсутності державної реєстрації смерті ОСОБА_2 у встановленому законом порядку він продовжує обліковуватися як жива особа. 
Зазначає, що встановлення даного факту необхідно йому для здійснення державної реєстрації смерті ОСОБА_2 , а також оформлення спадкових прав.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 06 квітня 2026 року у відкритті провадження у вказаній справі відмовлено.
Суд мотивував свій висновок тим, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.
Відповідно до частини 4 статті 315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.
Згідно відомостей з ЄДРСР, в провадженні Дніпровського районного суду міста Києва перебувала цивільна справа №755/15038/25 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_5 , про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2025 року вказану заяву залишено без розгляду.
В межах розгляду справи № 755/15038/25 встановлено, що заявник ОСОБА_1 просив суд встановити факт належності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_5 , правовстановлюючого документу - договору купівлі-продажу квартири від 21.07.2020, з метою визначення обсягу спадкового майна.
З витребуваних судом матеріалів спадкових справ № 01/2025 та № 13/2025 убачається, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . 17.01.2025 ОСОБА_1 подано заяву про прийняття спадщини після померлого батька ОСОБА_3 . 20.05.2025 ОСОБА_5 подано заяву про прийняття спадщини після померлого чоловіка ОСОБА_3 . 05.06.2025 ОСОБА_5 подано заяву про прийняття спадщини після померлого чоловіка ОСОБА_6 . 24.06.2025 ОСОБА_1 подано заяву про прийняття спадщини після померлого батька ОСОБА_6 . В судовому засіданні заінтересована особа ОСОБА_5 пояснила, що вона претендує на всю спадщину, що залишилась після смерті її чоловіка, оскільки нею було сплачено заявнику грошові кошти за спадкове майно. Враховуючи викладене вище, суд прийшов до висновку, що заява ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_5 , про встановлення факту належності правовстановлюючого документу підлягає залишенню без розгляду, оскільки під час розгляду справи був виявлений спір між заявником та заінтересованою особою щодо права на спадщину, прийняту учасниками справи.
Отже, беручи до уваги те, що в цій справі № 943/387/26, метою встановлення факту смерті ОСОБА_2 , заявник ОСОБА_1 , зазначив необхідність оформлення спадкових прав, зважаючи на те, що у справі № 755/15038/25 суд встановив наявність спору про право щодо спадщини померлого ОСОБА_3 (який змінив прізвище на ОСОБА_2 ), суд дійшов висновку, що із поданої заяви вбачається спір про право, що дає підстави відмовити у відкритті провадження у справі на підставі частини 4 статті 315 ЦПК України.
27.04.2026 представник ОСОБА_1 - адвокат Селецька О. В. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 06 квітня 2026 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Посилається на те, що у заявника відсутня будь-яка інша можливість захисту своїх прав, окрім звернення до суду, оскільки встановлення юридичного факту смерті ОСОБА_2 , як особи, тотожної ОСОБА_3 , можливе виключно в судовому порядку, що прямо передбачено чинним законодавством України у випадках, коли орган державної реєстрації актів цивільного стану відмовляє у вчиненні відповідних реєстраційних дій.
Звернення до суду також обумовлене необхідністю усунення існуючих суперечностей у персональних даних померлого, встановлення юридично значущого факту смерті особи з урахуванням усіх її ідентифікаційних даних, забезпечення можливості державної реєстрації смерті у відповідності до вимог законодавства, а також подальшого отримання належних правовстановлюючих документів, необхідних для реалізації спадкових та інших майнових і немайнових прав заявника. 
Отже, встановлення судом факту смерті ОСОБА_2 є єдиним ефективним та передбаченим законом способом захисту прав та законних інтересів заявника, спрямованим на відновлення правової визначеності щодо особи померлого, усунення перешкод у державній реєстрації актів цивільного стану та забезпечення можливості реалізації спадкових прав у повному обсязі. 
Вважає, що висновку суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі з підстав наявності спору про право та неможливості розгляду справи у порядку окремого провадження, фактично не встановив та не дослідив ключові обставини справи, які мають вирішальне значення для правильного застосування норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення передчасної та необґрунтованої ухвали. 
Судом залишено поза увагою, що матеріали справи не містять належних, допустимих та достатніх доказів, які б беззаперечно підтверджували, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є однією і тією ж фізичною особою, оскільки надане свідоцтво про зміну імені саме по собі не є безумовним доказом тотожності особи у випадку, коли після його отримання особа фактично продовжує існувати у цивільному обороті одночасно під різними анкетними даними, використовуючи різні документи та різні ідентифікаційні реквізити. 
Як вбачається з матеріалів справи, після державної реєстрації зміни імені у 2013 році, особою було отримано не лише паспорт на ім`я ОСОБА_2 та окремий реєстраційний номер облікової картки платника податків, але й у подальшому, у 2017 та 2019 роках, оформлено нові документи на ім`я ОСОБА_3 , включаючи паспорт громадянина України у формі ID-картки, що свідчить про одночасне існування у правому полі двох окремих ідентифікаційних моделей однією особи, які не приведені у відповідність у встановленому законом порядку. 
Після зміни імені не було здійснено обов`язкового обміну документів, а отримано нові документи на різні анкетні дані, що призвело до виникнення ситуації, за якої різні паспорти, різні реєстраційні номери облікової картки платника податків та різні персональні дані використовувалися паралельно, що виключає можливість автоматичного ототожнення таких осіб без відповідного судового встановлення. 
Таким чином, за відсутності судового рішення про встановлення юридичного факту тотожності особи, а також за відсутності державної реєстрації смерті саме ОСОБА_2 , останній відповідно до даних державних реєстрів продовжує обліковуватися як жива особа, що прямо унеможливлює виникнення будь-яких спадкових правовідносин щодо нього як спадкодавця.
У свою чергу, встановлений та зареєстрований факт смерті стосується виключно ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, тоді як щодо ОСОБА_2 відсутні будь-які записи про смерть у відповідних державних реєстрах, що виключає можливість відкриття спадщини після нього у розумінні ст. 1220 ЦК України, унеможливлює виникнення будь- яких спадкових правовідносин та виключає існування спору про право як обов`язкової передумови для відмови у відкритті провадження у справі. 
Суд першої інстанції не визначив, до кого саме має бути пред`явлено позов, який саме спір підлягає вирішенню та яке суб`єктивне право підлягає захисту, що свідчить про фактичне позбавлення заявника ефективного способу судового захисту та порушення гарантій доступу до правосуддя, передбачених статтею 55 Конституції України та статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
Суд першої інстанції безпідставно врахував обставини іншої судових справи щодо спадкування після ОСОБА_3 , поширивши їх на правовідносини, що стосуються іншої особи - ОСОБА_2 , без належного встановлення факту їх тотожності, чим фактично підмінив предмет доказування у справі та допустив логічну помилку у встановленні юридично значущих обставин.
За таких умов твердження суду про те, що ОСОБА_5 є дружиною ОСОБА_2 також ж передчасним, оскільки матеріали справи не містять належних доказів існування зареєстрованого шлюбу саме з особою з такими анкетними даними, а отже відсутні підстави вважати її суб`єктом будь-яких спадкових прав щодо цієї особи. 
Суд першої інстанції фактично вийшов за межі стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі та здійснив оцінку доказів і встановлення обставин, які можуть бути предметом дослідження виключно під час розгляду справи по суті, зокрема безпідставно дійшов висновку про тотожність ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , не маючи для цього належних і допустимих доказів, чим порушив принцип розмежування стадій цивільного процесу та фактично вирішив спірні обставини без відкриття провадження у справі.
Відтак, у даній справі відсутній реальний, а не гіпотетичний спір про право, оскільки відсутній визначений суб`єкт спадкових правовідносин (померлий ОСОБА_2 ), а також відсутні належні докази існування осіб, які б оспорювали права заявника саме щодо цієї особи, що повністю спростовує висновки суду першої інстанції.
Таким чином, встановлення факту смерті ОСОБА_2 не пов`язане з вирішенням будь-якого спору про право, а є необхідною передумовою для усунення правової невизначеності та приведення даних державних реєстрів у відповідність, що повністю відповідає правовій природі окремого провадження та виключає підстави для відмови у відкритті провадження у справі.
Правом надання відзиву на апеляційну скаргу інші учасники справи не скористались.
В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Селецька О. В. апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.
Інші учасники в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно зі ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. 
Суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (ч. 1 ст. 315 ЦПК України).
У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч. 2 ст. 315 ЦПК України).
Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (ч. 4 ст. 315 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду від 28 вересня 2022 року в справі № 139/122/14-ц вказано, що під спором про право розуміють перешкоди у здійсненні цивільного права, які згідно із законом можуть бути усунені за допомогою суду. Спір про право пов`язаний виключно з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права. При відсутності цих елементів відсутній спір про право.
При цьому, у постанові Верховного Суду від 04 січня 2023 року в справі № 198/99/15-ц вказано, що згідно з частиною шостою статті 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Спір про право - це формально визнана суперечність між суб`єктами цивільного права, що виникла за фактом порушення або оспорювання суб`єктивних прав однією стороною цивільних правовідносин іншою і яка потребує врегулювання самими сторонами або вирішення судом. Отже, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають в реалізації такого права.
Пленум Верховного Суду України у пунктах 1, 2 постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснив, що в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. У тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду.
Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав заявника. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.
Окреме провадження є безспірним, оскільки в ньому не розглядається матеріально-правовий спір, а можуть встановлюватися тільки факти та стани, які мають юридичне значення, а також підтверджуватися наявність чи відсутність неоспорюваних прав.
Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо їх встановлення не пов`язується з наступним вирішенням спору про право і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.
Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.
Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.
У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішення спору про право.
Згідно з п.п.2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору маж ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа, може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору розглядається за правилами окремого провадження.
Відмовляючи у відкритті провадження у справі з підстав існування спору про право, який підлягає вирішенню в порядку позовного провадження, суд першої інстанції не зазначив, між якими особами виник спір та яке суб`єктивне право підлягає судовому захисту.
Верховний Суд у постанові від 27 вересня 2023 року у справі №201/5972/22, на яку посилається заявник в апеляційній скарзі, зазначив, що сам по собі факт можливого впливу встановлення юридичного факту на подальші правовідносини не свідчить про наявність спору про право, якщо в межах розгляду заяви суд не вирішує питання про належність суб`єктивного права. 
Подаючи заяву про встановлення факту смерті ОСОБА_2 , заявник посилався на те, що від встановлення даного факту залежить визначення часу відкриття часу та подальше оформлення спадкових прав.
За відсутності державної реєстрації смерті ОСОБА_2 , або судового рішення про те, що вказана особа та ОСОБА_3 , факт смерті якого підтверджено свідоцтвом про смерть, є однією і тією ж особою, ОСОБА_2 продовжує обліковуватися як жива особа, що унеможливлює виникнення спадкових правовідносин щодо нього як спадкоємця. 
Висновок суду першої інстанції про наявність спору про право щодо спадщини померлого ОСОБА_3 , який змінив прізвище на ОСОБА_2 , ґрунтується на припущеннях. 
Існування у заявника майнового інтересу, пов`язаного з подальшим оформленням спадкових прав, не є тотожним існуванню спору про право в розумінні ч.4 ст. 315 ЦПК України. 
Встановлення факту смерті особи само по собі не вирішує питання про розподіл спадщини, не визначає обсяг спадкових прав та не вирішує спір між спадкоємцями, а лише створює передумови для реалізації заявником свої прав. 
За таких підстав колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що висновок суду першої інстанції є передчасним, необґрунтованим та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи та правовій природі заявлених вимог.
Згідно із вимогами ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Суд першої інстанції зробив передчасний висновок про відмову у відкритті провадження, у зв`язку з чим оскаржена ухвала, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження її розгляду.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Селецької Олени Віталіївни задовольнити.
Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 06 квітня 2026 року скасувати.
Справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про встановлення факту смерті, направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук