Справа № 177/2893/25
Провадження № 2/177/323/26 
Р І Ш Е Н Н Я 
(заочне)
Іменем України
09 липня 2026 року Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді: Коваль Н. В.
за участі:
секретаря судового засідання Дятел К.Ю.
позивача ОСОБА_1 
представника позивача ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовною заявою  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особи: Служба у справах дітей Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту самостійного виховання дитини та визначення місця проживання дитини з батьком,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом та в обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 30.11.2001 він перебував з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 03.01.2023 розірвано. Від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Вказує, що після розірвання шлюбу син залишився проживати з ним, а відповідач сплачує аліменти на його утримання відповідно до судового наказу №177/1525/25 від 19.06.2026 виданий Криворізьким районним судом Дніпропетровської області. На даний час відповідач зареєструвала шлюб з іншим чоловіком та створила нову сім`ю, змінивши прізвище з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 » та народила доньку. В теперішній час фактично проживає в с. Нова Ушиця, Камянець-Подільського району, Хмельницької області.
Зазначає, що син ОСОБА_7 трагічно пережив той факт, що мати утворила нову родину та самостійно визначив своє місце проживання з батьком не бажаючи проживати з матір`ю в новій родині. 
З січня 2022 року він відразу звернувся до служби у справах дітей для фіксації даного факту, зареєстрував місце проживання сина у квартирі, уклав декларацію з сімейним-лікарем КНП Лозуватської сільської ради «ЦПМСД», оформив необхідні документи для навчання сина в КЗ «Гейківська гімназія» Лозуватської сільської ради, постійно купує йому одяг та шкільне приладдя, створює умови для нормально фізичного розвитку сина, вихідні дні проводить разом з сином, відвідують парки відпочинку та кінотеатри, бажаючи надати суну і заповнити те тепло та ласку яку він не отримує від матері. Вказує, що він як батько створив за місцем свого проживання всі умови для проживання та розвитку сина, вирішуючи всі питання пов`язані з його навчанням та здоров`ям, займається його вихованням, має постійне місце роботи та змогу матеріально забезпечувати сина, який бажає надалі з ним проживати.
Відповідач з часу як до розлучення так і після жодного разу не цікавилася життям сина, його навчанням, здоров`ям, не займалася його вихованням та утриманням, інколи може йому подзвонити. Фактично вона самоусунулася від виконання покладених на неї законом батьківських обов`язків.
Виконавчим комітетом Лозуватської сільської ради затверджено висновок про доцільність визначення місця проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з батьком.
Вказує, що визначення місця проживання сина з ним та встановлення факту самостійного виховання сина, необхідно йому для реалізації різних соціальних цілей без необхідності щоразу звертатися до матері для отримання її згоди, в тому числі на переміщення дитини, на здійснення медичних втручань, а також для отримання соціальних послуг або документів, можливості одноосібно звертатися до державних та освітніх закладів від імені та в інтересах дитини, отримання права на звернення до ТЦК та СП на законних підставах для отримання відстрочки від призову.
Ухвалою судді від 15 жовтня 2025 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання (а.с 39). 
Ухвалою суду від 25 жовтня 2023 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору орган опіки та піклування Саксаганської районної у місті ради та зобов`язано надати висновок щодо розв`язання спору про визначення місця проживання дитини та можливість і доцільність проживання дитини разом з батьком. Також, витребувано з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України відомості про перетинання державного кордону України громадянкою ОСОБА_8 та неповнолітньою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в період з 24.02.2022 по теперішній час (а.с. 64).
14 травня 2026 року підготовче провадження закрите та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 110).
Позивач ОСОБА_1 та його представник – ОСОБА_2 в судовому засіданні, кожен окремо, позов підтримали в повному обсязі та просив задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечували.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду справи викликалася у встановленому законом порядку (а.с. 56,61,91,138, 139). Заяв про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило, відзиву не подано.
Представник третьої особи Служби у справах дітей Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, в судове засідання не з`явилася, надали заяву про розгляд справи за відсутності їх представника. При вирішення спірного питання покладаються на розсуд суду (а.с. 140).
Представник третьої особи  ІНФОРМАЦІЯ_1 , в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не відомі, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 85, 117, 137). 
Зі згоди позивача та його представника, які не заперечують проти заочного розгляду справи, суд на місці постановив ухвалити по справі заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. 
Суд, дослідивши у сукупності всі матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, дійшов наступного висновку. 
В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач з 30 листопада 2001 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який 30 січня 2023 року розірвано рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області (а.с. 26-27).
Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 15).
Відповідач змінила прізвище з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 » 18.04.2023 року під час реєстрації шлюбу, що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №00058339089 від 13 травня 2026 року (а.с. 107-108).
З копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 03.07.2025 старшого державного виконавця Криворізького відділу державної виконавчої служби у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), видно, що з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини із усіх видів заробітку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с. 12-13). 
Як зазначав в позовній заяві позивач, після розірвання шлюбу син залишився проживати разом з ним, він створив за місцем свого проживання всі умови для проживання та розвитку сина, вирішую всі питання пов`язані з його навчанням та здоров`ям, займається його вихованням, має постійне місце роботи та змогу матеріально забезпечувати сина, який бажає надалі з ним проживати, в той час як відповідач з часу як до розлучення так і після жодного разу не цікавилася життям сина, його навчанням, здоров`ям, не займалася його вихованням та утриманням, інколи може йому подзвонити, що спростовано відповідачем, яка в судове засідання не з`явилася, відзиву на позовну заяву не надала.
З інформаційної довідки Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області від 06.06.2025, видно, що ОСОБА_1 – позиваач по справі зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом з сином ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 14).
Згідно акта №44 від 21.08.2025 обстеження умов проживання складеного начальником ССД Лозуватської сільської ради, ОСОБА_1 зареєстрований та проживає разом з сином ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 , будинок цегляний, підведено водопостачання, газопостачання, електропостачання, в кімнатах санітарно-гігієнічні умови в належному ставні, дитина має окрему кімнату з необхідними меблями для навчання і відпочинку, забезпечений технічними засобами навчання. Дитина проживає з батьком, який займається вихованням та розвитком дитини, вони разом займаються спортом, ведуть домашнє господарство. Стосунки у сім`ї доброзичливі, хлопець гарно відгукується про свою родину також вказує, що з мамою він спілкується тільки в телефонному режимі (а.с. 75).
З характеристики наданої КЗ «Гейківська гімназія» Лозуватської сільської ради, видно, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 навчається у вищезазначеному навчальному закладі з першого класу, нині у 8 класі. Учень виявляє готовність до навчання в школі. Має добру довготривалу пам`ять, відтворює навчальний матеріал. Активний у спілкуванні з ровесниками, товариський, ввічливий, чутливий, з повагою ставиться до старших. Вихованням дитини займається батько, ОСОБА_1 . В сім`ї, панує дружня атмосфера, існує сприятливий морально-психологічний клімат. Загальний емоційний стан ОСОБА_7 позитивний, що сприяє хорошій поведінці учня. Батько приділяє належну увагу вихованню дитини, постійно співпрацює з класним керівником впродовж усіх років навчання, відвідує батьківські збори, є головою батьківського комітету класу, надає посильну допомогу в підготовці класу і гімназії до нового навчального року. Завдяки турботам батька, ОСОБА_7 завжди акуратний, має охайний вигляд, забезпечений усіма необхідними для навчання речами, сезонним одягом та взуттям (а.с. 17).
Позивач працює в регіональній філії «Придніпровська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» і обіймає посаду майстра шляхового 12 околодку четвертої дільниці за місцем роботи характеризується позитивно (а.с. 24,25). 
Згідно висновку Органу опіки та піклування Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області про визначення місця проживання та встановлення факту самостійного виховання дитини, затвердженого рішенням виконавчого комітету Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області № 181 від 25 серпня 2025 року, з метою захисту прав та інтересів дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та прав батька ОСОБА_1 , в тиой час як мати ОСОБА_11 , фактично самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, щодо виховання та утримання дитини, Орган опіки та піклування вважає за доцільне підтвердити факт спільного проживання, самостійного виховання та утримання батьком ОСОБА_1 малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 20-22). 
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі №638/2304/17.
Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до частини другої статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Відповідно до преамбули Закону України «Про охорону дитинства»
від 26 квітня 2001 року цей Закон визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя
у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року № 789-X11 (далі – Конвенція про права дитини), зі змінами, схваленими резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року №50/155, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що Держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
У статті 160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Згідно з частиною першою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Як зауважено Верховним Судом у постанові від 17 травня 2023 року у справі № 351/611/21 (провадження № 61-990св23), на яку, зокрема, міститься посилання
у змісті касаційної скарги: «у разі спору місце проживання малолітньої дитини (фізичної особи у віці до чотирнадцяти років) визначається органом опіки та піклування або судом, проте при вирішенні вказаного питання, що стосується дитини, яка досягла 14 років, то закон не передбачає можливості вирішення такого спору органом опіки та піклування або судом, оскільки в цьому випадку слід керуватися частиною третьою статті 160 СК України та положеннями частини другої статті 29 ЦК України. 
Суд не може визначати місце проживання дитини, яка досягла 14 років за позовом одного із батьків, оскільки таке право вибору місця проживання надано законом самій дитині. 
Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 25 січня 2018 року у справі № 537/5119/15-ц (провадження № 61-1229св18), від 28 січня 2021 року у справі № 753/6498/15 (провадження № 61-10851св20),
від 28 вересня 2022 року у справі № 686/18140/21 (провадження № 61-6611св22), від 05 листопада 2025 року у справі № 357/14276/21 (провадження № 61-5450св25). 
Як встановлено судом ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 і на час розгляду справи у суді йому виповнилося 14 років. Отже, в силу вищенаведених норм чинного законодавства він може вільно обирати собі місце проживання з кимось із батьків, які мають у власності житлові приміщення. 
Відтак, зміст частини третьої статті 160 СК України свідчить про наявність
у дитини, яка досягла 14-річного віку, права самостійно обирати, з ким з батьків вона буде проживати.
Суд бере до уваги, що ОСОБА_4 , який досяг 14-річного віку, самостійно обрав місце проживання із батьком, про що в судовому засіданні вказував неповнолітній ОСОБА_4 , який пояснив, що на початку 2022 року відвідував маму але умови проживання для нього недостатньо комфортні. Він бажає проживати разом з батьком, оскільки для нього створені кращі умови для проживання. Матір, створила нову сім`ю та спілкується з ним в телефонному режимі, тобто дитина скористалася своїм правом на вільне визначення місця проживання, передбаченим змістом частини третьої статті 160 СК України, 
Приймаючи до уваги викладене, беручи до уваги положення частини другої статті 29 ЦК України та частини третьої статті 160 СК України, суд вважає, що підстави для визначення судом місця проживання дитини, якій виповнилось 14 років, відсутні. 
Крім того, суд вважає, що у даній справі позивачем не надано доказів, та не доведено факт невиконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків, ухилення матері від участі у вихованні та утриманні сина. Судом не встановлено обставин, які б беззаперечно свідчили, що мати дитини не здатна виконувати свої батьківські обов`язки щодо дитини чи позбавлена у визначений законом спосіб можливості здійснення своїх батьківських прав стосовно сина.
Ті обставини, що мати ОСОБА_7 проживає окремо, не свідчать про те, що позивач самостійно виховує сина, оскільки вказані обставини не позбавляють матір дитини батьківських прав і не залишають дитину без материнського виховання, крім того самою дитиною в судовому засіданні зазначено, що мати з ним спілкується в телефонному режимі. Також суду не надано переконливих доказів як того, що батько дитини самостійно несе витрати по його утриманні, так і доказів того, що матір дитини таких витрат не несе. Як видно з відповідачки на користь позивача стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_7 (а.с. 12), доказів заборгованості у відповідача по сплаті аліментів, про яку в судовому засіданні вказували позивач та його представник, суду не надано. 
На підставі викладеного суд вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. 
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 247, 255, 259, 263, 264, 265, 293, 280-282 ЦПК України, ст. ст. 19, 141, 157, 160-161 СК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особи: Служба у справах дітей Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту самостійного виховання дитини та визначення місця проживання дитини з батьком – відмовити. 
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.
Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя Н.В. Коваль