Справа №570/3796/25

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2026 року    м.Дубровиця
Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:
головуючого - судді: Оборонової І.В.,
за участю секретаря: Волкодав А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дубровиця в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:
Директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_1 та просить стягнути з неї на користь позивача заборгованість за кредитним договором №883099 від 05 грудня 2022 року у загальному розмірі 49 064,33 грн. Одночасно просить стягнути з відповідачки судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 16 000,00 грн.
Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 05 грудня 2022 року між первісним кредитором - Товариством з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит» та ОСОБА_1 було укладено договір №883099 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого відповідачці надано кредит на умовах строковості, платності та повернення, а відповідачка зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші зобов`язання у строки і на умовах, визначених договором.
Кредитний договір укладався у письмовій паперовій формі. Сторони погодили істотні умови договору, зокрема суму кредиту, строк користування кредитом, порядок його повернення, тип і розмір процентної ставки, порядок нарахування та сплати процентів, загальну вартість кредиту, а також інші платежі, пов`язані з виконанням договору.
За умовами договору сума кредиту, тобто його загальний розмір, становила 30 800,00 грн, строк кредиту - 731 день, з кінцевим терміном повернення 05 грудня 2024 року. Первісний кредитор свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачці кредитні кошти у порядку, передбаченому умовами договору, що підтверджується письмовими доказами, доданими до позовної заяви.
Разом з тим відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, кредит і проценти за користування кредитом у повному обсязі не повернула, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.
31 січня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» укладено договір надання послуги з факторингу №31012025, відповідно до якого первісний кредитор відступив на користь позивача права вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за кредитним договором №883099 від 05 грудня 2022 року, укладеним з ОСОБА_1 .
У зв`язку з цим Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» набуло статусу нового кредитора за спірним зобов`язанням та має право вимагати від відповідачки погашення заборгованості за кредитним договором.
Відповідно до розрахунку позивача, станом на дату звернення до суду загальна заборгованість відповідачки за кредитним договором №883099 становить 49 064,33 грн, з яких: 26 738,57 грн - заборгованість за основним зобов`язанням, що складається із залишку коштів, перерахованих на рахунок боржника, та залишку процентів за перший день користування кредитом; 22 325,76 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом; заборгованість за комісією - 0,00 грн; заборгованість за пенею - 0,00 грн; інфляційні втрати - 0,00 грн; три проценти річних - 0,00 грн.
У позовній заяві директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» Сердійчук Ярослава Ярославівна просила у разі неявки відповідачки ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Крім того, директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» Сердійчук Ярослава Ярославівна через підсистему «Електронний суд» подала клопотання, у якому просила проводити розгляд справи без участі представника позивача в усіх судових засіданнях, позов підтримала та просила його задовольнити.
Відповідачка ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання повторно не з`явилася.
Про належне повідомлення відповідачки та її обізнаність щодо розгляду справи свідчать як наявні у матеріалах справи докази її повідомлення (а.с. 60, 62, 64, 66, 68, 73, 76, 79, 87), так і неодноразово подані нею заяви про відкладення розгляду справи.
Так, 07 квітня 2026 року відповідачка подала до суду заяву, у якій просила відкласти розгляд справи терміном на один місяць у зв`язку із сімейними обставинами (а.с. 71). 12 травня 2026 року відповідачка повторно подала заяву про відкладення розгляду справи терміном на один місяць з тих самих підстав (а.с. 74). 12 червня 2026 року відповідачка знову подала аналогічну заяву (а.с. 77). 10 липня 2026 року відповідачка вкотре просила відкласти розгляд справи терміном на один місяць, посилаючись на сімейні обставини (а.с. 85). 11 вересня 2026 року відповідачка знову подала заяву про відкладення розгляду справи з тих самих підстав (а.с. 88).
Отже, відповідачка формально повідомляла суд про причини своєї неявки, однак такі причини щоразу зводилися до загального посилання на сімейні обставини та не були підтверджені належними і допустимими доказами. Відповідачка не надала доказів існування об`єктивних обставин, які унеможливлювали її участь у судовому засіданні або перешкоджали розгляду справи за наявними у матеріалах справи доказами.
Водночас, будучи обізнаною про наявність спору та судовий розгляд, відповідачка не скористалася належним чином своїми процесуальними правами для подання відзиву, доказів, письмових пояснень або заперечень проти позову. Відзиву на позовну заяву, контррозрахунку заборгованості або заперечень щодо укладення кредитного договору, отримання кредитних коштів, розміру заборгованості чи переходу права вимоги до позивача відповідачка не подала. Доказів повного або часткового погашення заборгованості, а також доказів припинення зобов`язання з інших передбачених законом підстав суду не надано.
Зі змісту поданих відповідачкою заяв убачається, що вони стосуються лише прохання про відкладення розгляду справи та не містять жодних заперечень по суті позову.
Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, а зловживання процесуальними правами не допускається.
Згідно з частиною другою статті 44 ЦПК України суд, залежно від конкретних обставин справи, може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема дії, спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи.
Суд зазначає, що подання заяви про відкладення розгляду справи є процесуальним правом учасника справи, однак реалізація такого права повинна бути добросовісною та обґрунтованою. Неодноразове подання відповідачкою однотипних заяв про відкладення розгляду справи з однаковим загальним посиланням на сімейні обставини, без наведення нових обставин, без належного підтвердження причин неявки та без подання будь-яких заперечень по суті позову, свідчить про недобросовісне користування процесуальними правами, має ознаки зловживання ними та фактично призводить до безпідставного затягування розгляду справи.
За таких обставин суд приходить до висновку, що наведені відповідачкою у заявах про відкладення розгляду справи обставини не підтверджують поважності причин її повторної неявки у судове засідання та не перешкоджають розгляду справи за наявними у ній доказами.
Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до частини четвертої статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів та постановляє заочне рішення.
Відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився у судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, на підставі частини першої статті 280 ЦПК України, враховуючи повторну неявку належним чином повідомленої відповідачки, неподання нею відзиву на позовну заяву, відсутність належних доказів поважності причин повторної неявки, відсутність заперечень позивача проти заочного вирішення справи та наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим провести заочний розгляд справи.
Згідно з частиною другою статті 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснювалося.
Дослідивши письмові докази у справі та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості підлягають задоволенню, а вимога про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін.
Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом встановлено, що 05 грудня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит», як кредитодавцем, та ОСОБА_1 , як споживачем, було укладено договір №883099 про надання споживчого кредиту.
Із наданої до матеріалів справи копії договору вбачається, що договір №883099 про надання споживчого кредиту укладено у паперовій формі. У тексті договору прямо зазначено, що він укладається в паперовій формі. Договір містить підписи сторін, реквізити кредитодавця та споживача, а також персональні та ідентифікаційні дані відповідачки, що дає змогу встановити, що саме ОСОБА_1 є стороною спірного кредитного договору.
Відповідно до пункту 1.2 кредитного договору Товариство з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит» надало споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язалася одержати та повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.
Згідно з пунктом 1.3 договору сума кредиту, тобто загальний розмір кредиту, складає 30 800,00 грн, тип кредиту - кредит.
Відповідно до пункту 1.4 договору строк кредиту становить 731 день, з кінцевим терміном повернення 05 грудня 2024 року включно. Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів визначаються у таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, яка є додатком №1 до договору.
Відповідно до пункту 1.5 договору тип процентної ставки за користування кредитом є фіксованим. Умовами договору визначено, що процентна ставка за користування кредитом застосовується від періоду її встановлення та становить: за перший день користування кредитом включно — 10 % на день, що відповідає 3650 % річних; за всі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня включно і до кінця строку надання кредиту, — 10 % річних.
Зі змісту договору також вбачається, що метою отримання кредиту є споживчі потреби, кредит надається без забезпечення у вигляді застави, укладення договору не потребує укладення договорів щодо супровідних послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту.
У пункті 1.7 договору визначено орієнтовну реальну річну процентну ставку на дату укладення договору, а у пункті 1.8 договору — орієнтовну загальну вартість кредиту на дату укладення договору у розмірі 74 929,33 грн.
Із пункту 2.1 договору вбачається, що кредит надається Товариством з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит» у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів: у розмірі 28 000,00 грн на поточний рахунок споживача, відкритий в Акціонерному товаристві «Перший український міжнародний банк», через транзитний рахунок; у розмірі 2 800,00 грн - шляхом утримання цієї суми в оплату процентів за перший день користування кредитом відповідно до умов договору.
Отже, аналіз умов договору свідчить, що визначений сторонами загальний розмір кредиту 30 800,00 грн складається з фактично перерахованих споживачу грошових коштів у сумі 28 000,00 грн та суми 2 800,00 грн, яка за умовами договору була визначена і утримана як оплата процентів за перший день користування кредитом. Саме тому при оцінці доказів суд розмежовує фактичне перерахування відповідачці грошових коштів у сумі 28 000,00 грн та загальний розмір кредитного зобов`язання, визначений умовами договору у сумі 30 800,00 грн.
Відповідно до пункту 2.2 договору сума кредиту або його частина перераховується товариством протягом двох календарних днів з моменту укладення договору. Датою надання кредиту у договорі визначено 05 грудня 2022 року або 06 грудня 2022 року. Згідно з пунктом 2.4 договору кредит вважається наданим у день перерахування товариством суми кредиту, яка підлягає перерахуванню в оплату процентів за перший день користування кредитом, а також у момент перерахування товариством на свій рахунок відповідної суми. Згідно з пунктом 2.5 договору кредит вважається погашеним у день отримання товариством коштів у погашення заборгованості за кредитом.
У розділі 3 договору визначено порядок обчислення, економічну сутність, базу розрахунку процентів та порядок їх зміни. Зокрема, пунктом 3.1 договору передбачено, що проценти, які нараховуються за договором, є платою за користування кредитом, а нарахування процентів здійснюється в межах строку надання кредиту, визначеного умовами договору, на залишок заборгованості за кредитом, що вказаний у графіку платежів, виходячи з припущення, що споживач виконає свої зобов`язання на умовах та в строки, передбачені договором.
Цим же пунктом договору визначено, що складовими процентів є, зокрема, проценти за перший день користування кредитом та проценти за всі наступні дні користування кредитом. При цьому базою розрахунку процентів є залишок заборгованості за кредитом, що вказаний у графіку платежів.
Згідно з пунктом 3.2 договору нарахування процентів здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та у році, для цілей нарахування першим днем користування кредитом є день надання кредиту позичальнику, а останній день користування кредитом — день повернення кредиту споживачем.
Відповідно до пункту 3.4 договору сплата процентів здійснюється споживачем у кожну дату внесення платежу, зазначену у графіку платежів, за період, що передує цій даті внесення платежу, при повному достроковому поверненні суми кредиту — проценти за користування кредитом нараховуються та сплачуються до дня фактичного повернення суми кредиту.
Кредитний договір також містить підтвердження відповідачки про те, що підписанням договору вона підтверджує надання їй примірника договору, а також про те, що всі додатки до договору підписані сторонами і є його невід`ємними частинами.
Із реквізитів та підписів сторін, зазначених у договорі, вбачається, що споживачем є ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 . У договорі також зазначено контактний номер телефону відповідачки. Договір містить власноручний підпис відповідачки у розділі «Реквізити та підписи сторін», що підтверджує її волевиявлення на укладення договору та прийняття його умов.
Факт надання кредитних коштів підтверджується платіжною інструкцією №19566, відповідно до якої Товариство з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит» здійснило перерахування грошових коштів у сумі 28 000,00 грн. У платіжному документі платником зазначено Товариство з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит», код платника 42350798, отримувачем - Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк», а у призначенні платежу зазначено перерахування коштів згідно з кредитним договором №883099 від 05 грудня 2022 року на ім`я ОСОБА_1 із зазначенням її реєстраційного номера облікової картки платника податків НОМЕР_1 .
З платіжної інструкції вбачається, що документ складено 06 грудня 2022 року, а дата виконання платежу також зазначена 06 грудня 2022 року. Таким чином, кредитний договір укладено 05 грудня 2022 року, а фактичне перерахування відповідачці грошових коштів у сумі 28 000,00 грн здійснено 06 грудня 2022 року, що відповідає умовам договору, якими передбачено можливість перерахування суми кредиту протягом двох календарних днів з моменту укладення договору.
Наданий платіжний документ містить конкретні ідентифікуючі ознаки фінансової операції: платника, отримувача, суму платежу, рахунки сторін, дату складання, дату виконання, призначення платежу, номер кредитного договору, дату його укладення та дані відповідачки. Такі відомості у сукупності дають можливість встановити, що перерахування коштів стосувалося саме кредитного договору №883099, укладеного з ОСОБА_1 .
При цьому суд звертає увагу, що платіжний документ підтверджує саме фактичне перерахування коштів у сумі 28 000,00 грн, що узгоджується з пунктом 2.1 кредитного договору. Водночас різниця між загальним розміром кредиту 30 800,00 грн та фактично перерахованою відповідачці сумою 28 000,00 грн пояснюється умовами самого договору, якими передбачено утримання 2 800,00 грн як процентів за перший день користування кредитом.
Із таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки, яка є додатком до кредитного договору, вбачається, що сторонами погоджено графік внесення платежів, розмір щомісячних платежів, строки їх сплати, розмір платежів у рахунок погашення коштів, перерахованих на рахунок боржника, а також процентів за перший день користування кредитом і процентів за користування кредитом з другого дня користування кредитом. Такий графік платежів узгоджується з умовами кредитного договору щодо суми кредиту, строку кредитування, порядку погашення заборгованості та порядку нарахування процентів.
У матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості за кредитом у гривні, відповідно до якого позичальником є ОСОБА_1 , номер кредитного договору - 883099, дата надання кредиту - 05 грудня 2022 року. Вказаний розрахунок деталізує рух заборгованості та платежів за договором і містить відомості про суму виданого кредиту, погашення, залишок основного зобов`язання, проценти за перший день користування кредитом, проценти за користування кредитом з другого дня, а також загальну суму заборгованості.
З розрахунку заборгованості вбачається, що за коштами, перерахованими на рахунок боржника або виданими готівкою, до сплати визначено 28 000,00 грн, погашено 3 687,30 грн, залишок заборгованості становить 24 312,70 грн. За процентами за перший день користування кредитом до сплати визначено 2 800,00 грн, погашено 374,13 грн, залишок заборгованості становить 2 425,87 грн. За процентами за користування кредитом, нарахованими з другого дня користування кредитом, до сплати визначено 41 329,33 грн, погашено 19 003,57 грн, залишок заборгованості становить 22 325,76 грн. Заборгованість за штрафом і пенею відсутня. Загальна сума заборгованості становить 49 064,33 грн.
Отже, загальна сума заявленої до стягнення заборгованості у розмірі 49 064,33 грн складається з: 24 312,70 грн - залишку заборгованості за коштами, фактично перерахованими на рахунок відповідачки; 2 425,87 грн - залишку заборгованості за процентами за перший день користування кредитом; 22 325,76 грн - заборгованості за процентами за користування кредитом, нарахованими з другого дня користування кредитом.
Зазначений розрахунок відповідачкою не спростований. Відповідачка не подала суду альтернативного розрахунку, не надала доказів повного або часткового погашення заборгованості понад суми, враховані у розрахунку позивача, не заперечила проти розміру процентів, порядку їх нарахування, строку кредитування, факту прострочення виконання зобов`язання чи розміру загальної заборгованості.
Суд також враховує, що кредитний договір №883099 від 05 грудня 2022 року укладено у письмовій формі, підписано відповідачкою, його умови щодо суми кредиту, строку кредитування, процентної ставки, порядку видачі кредиту, порядку утримання процентів за перший день користування кредитом, порядку погашення заборгованості та наслідків порушення зобов`язання є визначеними і погодженими сторонами. Доказів визнання цього договору недійсним, його розірвання, припинення або зміни умов у встановленому законом порядку матеріали справи не містять.
Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно зі статтею 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною.
Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі статтею 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до частини першої статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони у належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі статтею 1055 Цивільного кодексу України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Відповідно до частини другої статті 1056-1 Цивільного кодексу України розмір процентів, тип процентної ставки та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позику у строк та в порядку, встановлені договором.
Згідно зі статтею 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.
Згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк.
Згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Згідно зі статтею 612 Цивільного кодексу України боржник є таким, що прострочив виконання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Оскільки відповідачка отримала кредитні кошти, прийняла умови кредитного договору, однак не виконала обов`язок щодо своєчасного та повного повернення кредиту і сплати процентів, суд приходить до висновку, що у відповідачки виникла заборгованість за кредитним договором, яка підлягає стягненню у судовому порядку.
Щодо переходу права вимоги до позивача судом встановлено наступне.
31 січня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс», як фактором, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит», як клієнтом, укладено договір надання послуги з факторингу №31012025.
Зі змісту вказаного договору вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» є юридичною особою, ідентифікаційний код 42640371, місцезнаходження: вул. Єжи Ґедройця, буд. 6, офіс 521, м. Київ, 03150. Від імені фактора договір підписано директором Сердійчук Ярославою Ярославівною. Товариство з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит» є юридичною особою, ідентифікаційний код 42350798, місцезнаходження: проспект Берестейський, 90-А, м. Київ, 03062, від імені якого договір підписано директором Романійком Миколою Віталійовичем.
Відповідно до умов договору факторингу боржниками є позичальники клієнта, яким клієнт надав кредит або кредити та які мають зобов`язання перед клієнтом згідно з кредитними договорами щодо внесення основної суми боргу, плати за кредит, пені за порушення грошових зобов`язань, а також інші особи, які взяли на себе обов`язок виконати повністю або частково зобов`язання замість боржника.
У договорі визначено, що реєстр боржників - це погоджений сторонами список із переліком даних боржників і розмірів грошових зобов`язань кожного з них із зазначенням суми заборгованості. Кредитним договором є договір про надання кредиту, відповідно до якого боржнику надані грошові кошти у розмірі та на умовах, установлених договором, а боржник зобов`язався повернути кредит і сплатити відсотки.
Правами вимоги за договором факторингу визначено всі належні клієнту права вимоги до боржника за кредитним договором, включаючи право грошової вимоги клієнта до боржників, строк платежу за якою настав, та право грошової вимоги, яке виникне у майбутньому, щодо погашення заборгованості, яка виникла або виникне у майбутньому на підставі укладених між клієнтом та боржниками кредитних договорів, усі права, що забезпечують виконання зобов`язання боржника за кредитним договором, засоби захисту прав, доступні клієнту щодо отримання загальної суми заборгованості.
Відповідно до пункту 1.1 договору факторингу фактор зобов`язується передати або сплатити клієнту суму фінансування, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне у майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за кредит, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.
Цим же пунктом договору передбачено, що до фактора переходять права клієнта як первісного кредитора за кредитними договорами в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, зокрема фактор має право здійснювати нарахування та стягнення процентів, процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, штрафних санкцій, платежів і комісій, а також вимагати у боржників відшкодування збитків, завданих неналежним виконанням грошових зобов`язань, відповідно до законодавства та умов кредитних договорів.
Згідно з пунктом 1.2 договору факторингу з дати відступлення прав вимоги клієнт перестає бути стороною за укладеними кредитними договорами, а фактор стає виключним та єдиним кредитором за такими кредитними договорами згідно з реєстром боржників і набуває всіх прав за ними.
Відповідно до розділу 6 договору факторингу фактор сплачує клієнту суму фінансування шляхом безготівкового перерахування грошових коштів у розмірі 3 167 274,41 грн на банківський рахунок клієнта протягом трьох робочих днів від дати підписання договору. Платою клієнта фактору за фінансування під відступлення права вимоги згідно з договором є сума у розмірі 100,00 грн без ПДВ.
На підтвердження фактичного виконання договору факторингу позивачем надано платіжну інструкцію №0492440000, відповідно до якої Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» 31 січня 2025 року сплачено на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит» грошові кошти у сумі 3 167 274,41 грн із призначенням платежу: «Сплата згідно Договору факторингу №31012025 від 31.01.2025 р.».
Факт приймання-передачі реєстру боржників підтверджується актом приймання-передачі реєстру боржників для друку до договору надання послуги з факторингу №31012025 від 31 січня 2025 року, відповідно до якого клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників для друку із загальною кількістю боржників 2092. У цьому акті зазначено, що загальна сума заборгованості складає 76 252 759,13 грн. Після цього, з урахуванням умов договору факторингу, від клієнта до фактора перейшли права вимоги заборгованості до боржників, і фактор став кредитором стосовно заборгованостей.
На підтвердження того, що право вимоги за кредитним договором №883099, укладеним з ОСОБА_1 , увійшло до предмета відступлення за договором факторингу, позивачем надано витяг із реєстру боржників до договору надання послуги з факторингу №31012025 від 31 січня 2025 року.
Із витягу з реєстру боржників вбачається, що до реєстру включено ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , кредитний договір №883099, дата укладення кредитного договору - 05 грудня 2022 року. За цим реєстром сума виданого кредиту складається з коштів, перерахованих на рахунок боржника, у розмірі 28 000,00 грн та процентів за перший день користування кредитом у розмірі 2 800,00 грн. У реєстрі зазначено, що заборгованість за коштами, які перераховані на рахунок боржника, становить 24 312,70 грн; заборгованість за процентами за видачу кредиту, тобто процентами за перший день користування кредитом, становить 2 425,87 грн; заборгованість за нарахованими процентами з другого дня користування кредитом становить 22 325,76 грн; загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 49 064,33 грн.
Вказані дані витягу з реєстру боржників повністю узгоджуються з розрахунком заборгованості, кредитним договором та платіжним документом про видачу кредиту, оскільки у всіх цих документах збігаються особа боржника, її реєстраційний номер облікової картки платника податків, номер кредитного договору, дата його укладення, сума фактично перерахованих коштів, сума процентів за перший день користування кредитом та загальна сума заборгованості.
Відповідно до частини першої статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином.
Згідно зі статтею 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання.
Відповідно до статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу одна сторона, тобто фактор, передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони, тобто клієнта, за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи, тобто боржника.
Згідно зі статтею 1078 Цивільного кодексу України предметом договору факторингу може бути як наявна, так і майбутня грошова вимога.
Оцінивши договір факторингу №31012025 від 31 січня 2025 року, акт приймання-передачі реєстру боржників, витяг із реєстру боржників, платіжну інструкцію про оплату за договором факторингу та інші матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем доведено факт переходу до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №883099 від 05 грудня 2022 року.
Відповідачкою не надано доказів, які б спростовували факт укладення договору факторингу, факт включення її зобов`язання до реєстру боржників, факт оплати за договором факторингу, факт переходу до позивача права вимоги за спірним кредитним договором або розмір переданої заборгованості. Доказів визнання договору факторингу недійсним, припинення його дії або відсутності у позивача права вимоги матеріали справи також не містять.
Таким чином, судом встановлено, що первісний кредитор Товариство з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит» належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачці кредитні кошти у порядку та на умовах, визначених договором, а відповідачка належним чином свої зобов`язання не виконала, у встановлені договором строки заборгованість не погасила, у зв`язку з чим утворилася прострочена заборгованість.
Матеріали справи підтверджують, що розмір заборгованості відповідачки за кредитним договором №883099 від 05 грудня 2022 року становить 49 064,33 грн. Ця сума підтверджується кредитним договором, графіком платежів, платіжним документом про перерахування коштів, розрахунком заборгованості, договором факторингу, актом приймання-передачі реєстру боржників та витягом із реєстру боржників.
Суд бере до уваги, що заявлена до стягнення заборгованість не включає штраф, пеню, комісію, інфляційні втрати або три проценти річних, оскільки за цими складовими позивачем визначено 0,00 грн. Отже, предметом стягнення фактично є залишок заборгованості за коштами, отриманими відповідачкою, залишок процентів за перший день користування кредитом та проценти за користування кредитом, нараховані з другого дня користування кредитом відповідно до умов договору.
Надані позивачем докази є належними, допустимими, достовірними та достатніми для висновку про існування у відповідачки грошового зобов`язання перед позивачем. Вони узгоджуються між собою за змістом, датами, номером кредитного договору, особою боржника, сумою фактично перерахованих коштів, структурою заборгованості та загальним розміром боргу.
Водночас відповідачкою не подано суду жодного належного і допустимого доказу, який би підтверджував повне або часткове погашення заборгованості, неправильність розрахунку позивача, припинення зобов`язання з інших передбачених законом підстав, недійсність кредитного договору, відсутність факту отримання коштів або відсутність у позивача права вимоги.
За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» у частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №883099 від 05 грудня 2022 року у розмірі 49 064,33 грн є законними, обґрунтованими, підтвердженими належними і допустимими доказами та підлягають задоволенню.
Що стосується позовних вимог щодо розподілу між сторонами судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи має подати детальний опис робіт, наданих послуг, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для сторони.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, поведінку сторони під час розгляду справи, дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів.
За правилами частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару або про обов`язок його сплати, а також інші документи, які підтверджують обсяг та вартість наданих послуг. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited проти України» вказано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат, тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц звернула увагу, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, і суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом з тим при вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд має перевірити їх дійсність, необхідність, розумність, співмірність, а також наявність належних доказів, які підтверджують зв`язок таких витрат із розглядом конкретної справи.
Отже, для покладення витрат на професійну правничу допомогу на іншу сторону недостатньо самого лише зазначення їх розміру у позовній заяві. Сторона, яка просить про їх стягнення, повинна довести не лише наявність договору про надання правничої допомоги, а й те, що правнича допомога фактично надавалася саме у цій справі, визначити її зміст, обсяг, вартість, а також підтвердити, що відповідні витрати вже сплачені або підлягають сплаті.
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем заявлено до стягнення 16 000,00 грн та надано договір №02-07/2024 про надання правової допомоги від 02 липня 2024 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс».
За умовами вказаного договору клієнт доручає, а адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених договором. Договір визначає загальні умови надання правничої допомоги, зокрема можливість надання консультацій, складання заяв, скарг, заперечень, процесуальних та інших документів правового характеру, представництва інтересів клієнта у судах та інших органах.
Разом з тим сам по собі договір про надання правової допомоги є лише загальною підставою для надання правничої допомоги та не підтверджує автоматично фактичного надання конкретних послуг саме у цій справі, їх змісту, обсягу, вартості, необхідності та зв`язку із розглядом справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Із матеріалів справи вбачається, що до договору про надання правової допомоги долучено додаток №1 «Заява на надання юридичної допомоги» та додаток №2 «Акт про надання юридичної допомоги». Однак зазначені документи фактично є типовими формами до договору і не містять належної конкретизації щодо цієї цивільної справи.
Так, у заяві на надання юридичної допомоги не зазначено конкретний перелік послуг, які мали бути надані у цій справі, не визначено їх кількість, одиницю виміру, вартість одиниці виміру та загальну ціну. У акті про надання юридичної допомоги також відсутні відомості про конкретні послуги, виконані саме у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 , не зазначено номер справи, боржника, кредитний договір, обсяг виконаних робіт, кількість витраченого часу, вартість кожної окремої послуги та загальну суму 16 000,00 грн.
Матеріали справи не містять належного детального опису робіт, виконаних адвокатом або адвокатським об`єднанням саме у цій справі. Також матеріали справи не містять належно оформленого акта приймання-передачі наданих послуг із зазначенням конкретної суми 16 000,00 грн, конкретного переліку виконаних робіт, їх вартості та зв`язку з розглядом цієї справи.
Суд враховує, що відсутність платіжного документа сама по собі не завжди є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні витрат на правничу допомогу, оскільки відповідно до процесуального закону розподілу підлягають як витрати, які сторона вже сплатила, так і витрати, які вона має сплатити у зв`язку з розглядом справи. Однак у такому разі сторона повинна надати належні докази, які дають можливість встановити обсяг наданих послуг, їх вартість та наявність обов`язку сплатити саме заявлену суму.
У цій справі позивачем не надано доказів, які б давали суду можливість встановити, які саме послуги були надані Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» позивачу у межах цієї конкретної справи, у якому обсязі, на яку суму, на підставі якого погодженого сторонами розрахунку та чи виник у позивача обов`язок сплатити саме 16 000,00 грн за правничу допомогу у справі до ОСОБА_1 .
За таких обставин суд не має належних доказів, на підставі яких можливо перевірити реальність, необхідність, обґрунтованість і співмірність заявлених витрат на професійну правничу допомогу. Відсутність конкретизованої заяви, належно заповненого акта, детального опису робіт та документів, які підтверджують погодження або обов`язок сплати саме 16 000,00 грн у цій справі, унеможливлює покладення таких витрат на відповідачку.
Визначальною підставою для відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу є не їх неспівмірність, а недоведеність позивачем факту надання таких послуг саме у цій справі, їх конкретного обсягу, вартості та обов`язку сплатити заявлену суму.
Суд також бере до уваги, що справа є типовою за характером спірних правовідносин, стосується стягнення заборгованості за кредитним договором, не містить складних фактичних або правових питань, розглядалася без участі представника позивача у судових засіданнях, а позивачем не подано доказів виконання значного обсягу індивідуальної правничої роботи саме у цій справі. Однак ці обставини додатково враховуються судом лише в аспекті перевірки необхідності та співмірності заявлених витрат і не є самостійною підставою для відмови.
Визначальною підставою для відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу є те, що позивач не довів належними і допустимими доказами фактичне надання правничої допомоги саме у цій справі, її конкретний обсяг, вартість та наявність підстав для покладення на відповідачку обов`язку відшкодувати позивачу 16 000,00 грн.
Таким чином, вимога Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» про стягнення з ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 16 000,00 грн є недоведеною та задоволенню не підлягає.
Крім того, позивачем були понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422,40 грн за подання позовної заяви, що підтверджується платіжною інструкцією №0540390079 від 24 липня 2025 року.
Відповідно до частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову, - на відповідача.
Враховуючи наведене, відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача слід стягнути 2 422,40 грн судового збору, а у задоволенні вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 16 000,00 грн слід відмовити.

На підставі вищенаведеного, керуючись статтями 9, 12 Закону України «Про споживче кредитування», статтями 204, 207, 512, 513, 514, 516, 525, 526, 530, 599, 610, 611, 612, 625, 626, 627, 628, 629, 638, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055, 1056-1, 1077, 1078 Цивільного кодексу України, статтями 4, 12, 13, 44, 76–81, 89, 133, 137, 141, 223, 247, 258–259, 263–265, 273, 280–284, 287–289, 354–355 Цивільного процесуального кодексу України, суд –

В И Р І Ш И В:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості — задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» заборгованість за кредитним договором №883099 від 05 грудня 2022 року у загальному розмірі 49 064,33 грн (сорок дев`ять тисяч шістдесят чотири гривні 33 копійки), яка складається з: 24 312,70 грн - заборгованості за коштами, перерахованими на рахунок боржника; 2 425,87 грн - заборгованості за процентами за перший день користування кредитом; 22 325,76 грн - заборгованості за процентами за користування кредитом, нарахованими з другого дня користування кредитом.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» судовий збір у розмірі 2 422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок).
У задоволенні вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 16 000,00 грн - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто Дубровицьким районним судом Рівненської області за письмовою заявою відповідачки. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Дубровицький районний суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня складення повного заочного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відомості про учасників справи, згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс», адреса: вул. Ґедройця Єжи, буд. 6, офіс 521, м. Київ, 03150, код ЄДРПОУ 42640371.

Відповідачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Суддя: підпис.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя Дубровицького
районного суду
Рівненської області        Оборонова І.В.